16 RUTGER SERXAXDHR. 



ning stiga i höjden; L. von Post beräknar mäktigheten av den sub- 

 atlantiska myrtorven i Hdernas region i allmänhet till 80—120 cm. 

 Men av ännu större omfattning och effekt blir den härmed sam- 

 tidiga horisontala expansionen (fig. 5). Samma växtsamhällen, 

 det är starrkärr, dykärr, sphagneta o. a., börja, skjutande framför 

 sig en lägg av växlande utbildning och bredd, att breda sig ut 

 över och uppför myrarnas stränder. Ofantliga områden av fasta 

 markens växtsamhällen, d. v. s. skog, försnmpas genom denna 

 myrarnas transgression. Huvudpartens av stubbar och annat träd- 

 bråte i bottnen och sidorna av de diken, som redan till tusentals mil 

 genomdraga de norrländska skogsbygderna, torde härstamma från 

 de skogar, som successiva innan döden i en eller några genera- 

 tioner kämpade för livet mot denna subatlantiska transgression 

 av gamla eller först nu begynnande myrcentra. 



Det blir en tacksam uppgift för framtidens forskning att i detalj 

 bestämma förloppet och dimensionerna av denna försumpnings- 

 process. Redan nu kan man skönja, att norrlandsskogens areal- 

 förlust till myren måste uppnå tiotusentals kvadratkilometer. Den 

 öppna myrmarken, sådan nutiden efter klimatomstörtningens ex- 

 pansion tagit den i arv, är säkerligen, om man får generalisera 

 erfarenheten från det ringa antal torvmossprofiler, som studerats 

 ur hithörande ståndpunkter, gott dubbelt så omfångsrik som den, 

 som utmärker värmetiden. Och den recenta myrarealen upp- 

 skattas av HöGiJOM till 30 % av landarealen. Hela Norrlands yt- 

 vidd är 261,271 kvkm. 



Under något ej närmare bestämt skede av järnåldern övergick 

 klimatet till nutida förhållanden. Försumpningen avtog i kraft, 

 men med den oregelbundna hydrografi, som alla dessa otaliga 

 myrar framkallade, speciellt i lidregionens moränlandskap, av- 

 stannade den ej fullkomligt, utan fortsätter med en dock ur geo- 

 grafisk synpunkt alldeles överskattad intensitet. 



REGIONSFÖHSKJUTNINGARNA. 



Genom hela Skandinavien från Tromsö ner till Skåne kan 

 man i torvmossarna avläsa, huru den postglaciala värmetidens 

 växtregioner förskjutas neråt och tillbaka ungefär till sin nuvarande 

 gräns. I vertikal riktning uppgår förskjutningen till omkring 200— 

 275 meter, i horisontal till grovt uttryckt omkring 2 breddgrader. 

 — Fig. 4, 6 och 7 från fjällvidderna mellan Snasahögarna och Helags- 

 fjället äro ett utdrag från de omfattande undersökningar över växt- 

 regionerna och deras förskjutningar i det centrala Skandinavien, 

 som snart komma att publiceras av Hahhy Smith. Kartan visar 



