24 RL TGKR SKRNANUKl'.. 



stycke ned i torven, där dikena träfTat en myr. Vid kanten av 

 samma myr ser man som en direkt fortsättning på detta stubb- 

 lager skogen möta med en laggzon, där träden stå mariga och 

 myrväxter frodas i undervegetationen. Inne i torra skogen finner 

 man fläckar, till och med tuvor av den torvbildande mossan 

 framför alla andra, Sphagmim, ibland stadda i den tydligaste 

 utbredning. Vad under, om man sätter dessa iakttagelser i direkt 

 samband med varandra och dessa tre fenomen som led i en jämn, 

 sig hastigt utbredande försumpningsprocess. I själva verket ha vi 

 här framför oss skilda företeelser, vilkas utvecklingshistoriska sam- 

 band icke är så intimt, som man först tror. 



Försumpningen i laggzonen kan representera en framryckning 

 i myren, men behöver ingalunda alltid vara det. — Sphagmim- 

 tuvorna i en skog betyda ej varje gång en försumpning. Alla 

 Sphagna äro ej torvbildare. Vid närmare undersökning visa sig 

 de ifrågavarande Sphagna oftast som arter, vilka antingen, som 

 t. ex. Spliagmim Girgensohnii äro myllbildare av samma typ som 

 t. ex. de bredvid växande Hylocomiiim- och Dicraniim-avterna, 

 eller, som Spli. acatifoliiim, visserligen växa till höga, myrstacklik- 

 nande tuvor, men vilka efter några årtionden destrueras och 

 upprivas av vinden utan att ha bildat någon egentlig torv. 



Det skall ingalunda förnekas, att skog försumpas i våra dagar (fig. 

 10). Mekaniken så att säga i denna process studeras för närvarande 

 efter en noggrant genomtänkt plan av Statens Skogsförsöksanstalt, 

 men tydligt är, att den nutida försumpningen går i oändligt 

 långsammare takt än klimatomstörtningens. Dess direkta inverkan 

 på vegetationen är tillända, men det är, som om denna ännu i 

 dag liksom darrade efter det järnhårda greppet, och som om 

 utvecklingen ännu ej fullt återvänt till normala banor. 



Det är i två riktningar, nutidens rationella skogsvård reagerar 

 mot klimatomstörtningens ingrepp i den norrländska naturen. 



Den ena går den preventiva vägen. — Det gäller att hålla 

 skogsgränsen, oscillerande som den är till sin natur, uppe vid 

 sin rationella klimatiska linje. Här har staten redan förutseende 

 gripit in med sin skyddsskogslagstiftning. — Det gäller sedan alt 

 tillse, att den försumpning av skogen, som, ehuru ur naturhisto- 

 risk synpunkt en förtonande företeelse av ringa geografisk om- 

 fattning, dock för modern skogsvård är allvarlig nog. Här har 

 den preventiva skogsdikningen med Mo — Domsjö i spetsen börjat 

 gripa in. 



