32 HENRIK HESSELMAN. 



sig, att ett skogsbestånd på en sluttning kan öka grundvattens- 

 ståndet. Till denna åsikt luta flera forskare, bl. a. den nyss- 

 nämnde Henry. Men även om skogen genom motståndet mot 

 ytavrinningen kan tänkas öka grundvattnet, så måste man å 

 andra sidan väl hålla fast vid, alt skogen själv förbrukar bety- 

 dande vattenkvantiteter, desto större, ju hastigare den växer. 

 Hur ett skogsbestånd inverkar på grundvattnet i en sluttning, 

 beror sålunda å ena sidan på dess motstånd mot en ytlig av- 

 rinning, å andra sidan på dess större eller mindre vattenförbruk- 

 ning. För att bedöma skogsvegetationens roll vid moränlidernas 

 försumpning måste båda dessa faktorer tas i betraktande. Saken 

 är ingalunda lätt att studera, i synnerhet i en terräng så oregel- 

 bunden och växlande som vår, men å andra sidan kan man 

 ej rent resonemangsvis komma till någon klarhet i frågan. Här 

 kan det ej bli möjligt, att mera fullständigt behandla detta om- 

 fattande spörsmål, jag vill därför inskränka mig till en redogö- 

 relse för några studier, som kunna belysa den nämnda frågan. 

 Skogsbeståndets roll blir, som förut nämnts, beroende bl. a. av 

 dess förmåga att förbruka vatten. Kan man då tänka sig, att 

 ett livskraftigt skogsbestånd under våra klimatiska betingelser 

 transpirerar så starkt, att det kan sänka grundvattensnivån i en 

 moränlid? Ett av försöksanstaltens försöksfält är särskilt ägnat 

 att belysa denna fråga. 



Det ifrågavarande försöksfältet är beläget å Dalkarlsbergets 

 sluttningar, ej långt från Lesjöfors i Värmland. Skogen hör till 

 Lesjöfors bruk. Dalkarlsberget når en rätt betydande höjd, 450 

 m. över havet. Dess översta partier intagas av vidsträckta moss- 

 marker av en ganska nordisk karaktär, här finns en av de syd- 

 ligaste utposterna av den för Norrlands myrar så karakteristiska 

 Sphagnum Lindbergii. De fuktiga sluttningarna mot öster äro 

 bevuxna med granskogar, som i rätt stor omfattning äro försum- 

 pade. Markbetäckningen utgöres av en tämligen tät vitmosse- 

 matta, men torvlagret är grunt, på sin höjd blott omkring en 

 decimeter. Ett stycke ned på sluttningen avbrytes den försum- 

 pade skogsmarken av en liten oas av helt annan beskaffenhet. 

 Granbeståndet ersattes av lärk-, den försumpade skogens mark- 

 betäckning av ett tunt lager multnande lärkbarr. I kanterna av 

 det lilla lärkbeståndet kämpa vitmossorna ännu med lärkbarren, 

 men i beståndefs mera centrala delar äro de försvunna. Runt 

 om är lärkbeståndet omgivet av försumpad skog, ovanför och 

 nedanför beståndet och på dess båda sidor är marken försumpad, 

 men i lärkbeståndet fast och torr. (iranskogen är ofta så blöt. 



