SKOGSBESTÅNDENS HOLl. VID MdRÄNLIDEHNAS FÖUSLMPNIXC. 33 



att vattnet rinner om skorna, i lärkbeståndet kan man sam- 

 tidigt gå torrskodd. Övergången mellan försumpad och torr 

 mark är nästan plötslig och oförmedlad och sammanhänger i det 

 närmaste med lärkbeståndets gränser. Varpå beror nu denna 

 stora olikhet mellan marken under lärken och marken under 

 öranen, och kunna träden såsom sådana förorsaka dessa olikheter? 

 Undersöker man marken och sluttningen närmare, finner man 

 att allt talar för att lärken åstadkommit en radikal markföränd- 

 ring, sedan den inplanterades. Marken sluttar helt jämnt och 

 likformigt, inga förändringar eller oregelbundenheter finnas i 

 topografien, som kunde länkas föranleda en förändring i 

 vattentillgången. En omständighet skulle ju möjligen kunna 

 framdragas till förmån för den åsikten, att det ursprungligen 

 måste ha förefunnits en olikhet i marken i lärkbeståndet och i 

 omgivande granskog. Det är nämligen ingalunda lätt att draga 

 upp lärk på sur, fuktig mark. Denna motsägelse får emellertid 

 sin förklaring av ett meddelande i Värmländska bergsmannaför- 

 eningens annaler för år 1877. Där omtalar nämligen skogsförvaltare 

 Wikström, att brukspatron G. Ekmax på Lesjöfors dragit upp lärk 

 genom klimpplantering på sura, fuktiga ostsluttningar nära 

 Lesjöfors. Då träden ej ville ta sig, dikades och sedan sköto 

 lärkarna god fart. Några spår till diken finnas ej nu, men med 

 all sannolikhet är det detta bestånd som avses. Visserligen an- 

 ger Wikström 1877, att dikningen skulle ha verkställts för om- 

 kring 30 år sedan och då lärkbeståndet nu är 60 år, skulle dik- 

 ningen ha skett innan detta bestånd planterades. Emellertid är 

 det ifrågavarande lärkbeståndet det äldsta, som finnes på Lesjö- 

 fors, varför Wikströms uppgift omkring 30 år ej torde få tas så 

 alldeles efter orden, uppgiften är ju också hållen i något obestämd 

 form. Den närmare undersökningen har ock givit vid handen, 

 att man har all anledning att antaga, att det är lärken som för- 

 orsakar denna stora och märkliga skillnad i avseende på marken 

 i de olika bestånden. En närmare redogörelse för dessa må 

 först lämnas. Olikheterna gälla ej blott markbetäckningen, utan 

 ock produktionsförmågan. Markbetäckningens sammansättning 

 framgår av nedanstående redogörelse (se ock lig. 1 och 2). 



Lärkl)eståndet. 

 Buskar, eiist. 



Jiiniperiis conimiinis, enst. 

 i. Sko(i(ir och skogsbruk. 



