42 



HENRIK HESSELMAN. 



Den gran, som förekommer insprängd i lärkbeståndet, är även 

 högre och grövre än granen i granskogen. De skillnader, som 

 finnas mellan de ifrågavarande bestånden illustreras ytterligare 

 genom bilderna i fig. 3—6 och kartorna i fig. 7, som åskådlig- 

 göra beståndens täthet, dimensionsfördelning etc. 



De betydande olikheter i tillväxt, som lärkbeståndet och gran- 

 skogen sinsemellan förete, göra det mycket troligt, att den starka 

 växlingen i markbeskaffenheten direkt förorsakas av träden själva, 

 och då i första hand af deras olika vattenförbrukning. Lärken 

 är i jämförelse med granen ett starkt vattenförbrukande träd. 

 VON HöHNEL gjorde i slutet av 1870-talet och i början av 1880-talet 

 undersökningar över trädens vattenförbrukning. Transpirationen 

 undersöktes genom viktsbestämningar, och försöken kunde därför 

 av helt naturliga skäl endast utföras med relativt små och unga 

 träd. Ehuru man sålunda ej kan tilldela de erhållna siffrorna 

 något absolut värde, ge de dock en föreställning om, hur olika 

 trädslag i detta hänseende förhålla sig till varandra. I en av 

 hans försöksserier, som varade från första april till slutet av oktober, 

 sålunda över en hel vegetationsperiod, voro transpirationstalen, 

 beräknade för 100 gr. lufttorr bladmassa, 



för lärk 125,600 gram 



för gran 13,300 » 



Lärken kan sålunda beräknas transpirera vida starkare än 

 granen, och då i ifrågavarande fall lärkbeståndet växer mycket 

 kraftigare än granskogen, bör vattenförbrukningen i de olika be- 

 stånden gestalta sig väsentligt olika. För diskussionen om mo- 

 ränhdernas försumpning blir det då av vikt att utröna, om lärk- 

 beståndets vattenförbrukning endast borttransporterar det ytligt 

 avrinnande vattnet eller om verkningarna sträcka sig djupare 

 ned, så att lärkbeståndet åstadkommer en grundvattenssänkning 

 under den i granskogen rådande nivån. Denna fråga har stu- 

 derats genom särskilda grundvattensmätningar, som pågått på 

 platsen alltsedan hösten 1911. 



För att fmna de lämpligaste platserna för upptagandet av de 

 brunnar, i vilka mätningarna skulle verkställas, upprättades först 

 en noggrann karta, upptagande övergångsområdet mellan lärk- 

 och granskogen och sträckande sig över en del av dessa bestånd. 

 Marken avnivellerades, och för varje halv meter uppdrogs en höjd- 

 kurva (se fig. 8). Utmed en av dessa höjdkurvor grävdes fyra brun- 

 nar, två på var sin sida om lärkbeståndet och belägna i gran- 



