44 IIHXHIK HESSELMAX. 



hacka och spett komma nedåt. Den översta 1,5 metern utgö- 

 res av en mera grusig morän, sannolikt representerande en yt- 

 morän, under detta djup har moränen en ännu fastare beskaf- 

 fenhet, synes vara rikare på fmmaterial och har en egendomhg, 

 ljust chokladbrun färg; detta lager representerar sannolikt en 

 bottenmorän. De översta markskikten, närmast under skogens 

 humuslager, äro starkt genomvittrade. Blekjorden har i bestån- 

 den samma mäktighet, nämligen 15 — 17 cm. I granskogen är 

 blekjorden mera humusblandad än i lärkskogen, vilket väl sam- 

 manhänger med att den förra är försumpad. Rostjordslagret har 

 en mäktighet av 30 — 40 cm. och är i båda bestånden utpräglat 

 ortstensartat, men bildar icke ett sammanhängande, tätt och oge- 

 nomträngligt ortstensskikt, utan trädrötterna gå igenom detsamma. 

 Under rostjorden får moränen så småningom en mera blågrå färg, 

 här och där avbruten av horisontellt gående rostränder. Morän 

 och markprofil kunna betraktas som tämligen normala för 

 svensk skogsmark, dock har själva podsoleringsprocessen fram- 

 skridit ganska långt. 



Är markprofilen i allt väsentligt densamma i båda bestånden, 

 så finns dock i ett avseende en intressant och beaktansvärd 

 skillnad. Medan granens rötter till övervägande del gå helt 

 ytligt och huvudsakligen stryka fram över blekj ordslagret, tätt 

 under humustäcket, går även en del av de grövre, kraftigare lärk- 

 rötterna mera på djupet. Medan endast få och fina rötter hos 

 granen gå igenom ortstenslagret, bryta talrika jämförelsevis grova 

 lärkrötter igenom detsamma och ännu på ett djup av 60 cm. 

 under markytan träffas ganska rikligt lärkrötter med en genom- 

 snittsdiameter av ett par mm , enstaka sådana gå djupare, ända 

 till 110 cm. Jämför man ortstenslagren under de båda bestån- 

 den med varandra, får man ett starkt intryck av att lärkröt- 

 terna liksom luckrat upp ortstenen, som också förefalleratt 

 vara mindre humushaltig än i granskogen. 



I fig. 9—11 illustreras grundvattensståndets växlingar i lärk- och 

 granbestånden under loppet av ett år. De visa, att även om 

 vintern finns en skillnad i grundvattensståndet, grundvattnet står 

 något lägre under lärken, men när lärken lövas och transpira- 

 tionen kommer i full gång, ökas skillnaden ofta enormt. Det 

 inträffar då ej sällan i juni månad, att grundvattnet står en 

 meter lägre än i omgivande granskog. På den medföljande bil- 

 den (fig. 9) finnes en sådan nivåskillnad den "7^ 1913, oaktat neder- 

 börden den föregånde veckan uppnått den betydande mängden 

 av 50,8 mm. (irundvattenskurvan bildar vanligen under som- 



