SKOdSBESTÄXDENS ROLL VII) MORÄXLIDERNAS FÖRSUMPNIXd. 49 



mossmattan. De viktigaste och vanligaste arterna äro härvidlag 

 Sphagniim Girgensohnii, Sph. Riissowii och ^7^^'- cicntifoliiim. Man 

 erhåller vanligen vid mera ytlig granskning det intrycket, att 

 dessa tuvor hreda ut sig ganska snahht. Emellertid möter del 

 ingen svårighet, att i dylika skogar påvisa föga förmultnad 

 Spliagniiin-tov\ under ett Hylocomiiim-iäcke av vanligt utseende, 

 vilket visar, att utvecklingen även kan gå i motsatt led, nämligen 

 i den riktningen, alt Sphagniim-tiwornsi överväxas av de vanliga 

 skogsmossorna. Detta fenomen torde vara lika vanligt som det 

 motsatta, ehuru det mindre lätt tilldrager sig uppmärksamheten. 

 Å ett par av försöksanstaltens försöksfält ha Sphagnum-iiwovnas 

 utveckling i den oväxtliga granskogen närmare studerats. På 

 ett av fälten, vid Rokliden i Norrbotten, utmärktes omkring ett 

 dussin Shpag niim-iuxors omkrets ytterst noga i augusti månad 

 1908. De flesta tuvorna voro belägna i övergångsområdet mellan 

 torr och försumpad mark. Deras utveckling ha sedermera 

 årligen följts och i aug. 1915, sålunda efter sju år, kartlades 

 de med största omsorg. Det visade sig då, att de hade ändrat 

 form, på somliga ställen hade de vuxit ut över Hylocomiiim-maUtin, 

 men samtidigt hade Hylocomium på andra kanter av samma 

 tuva vuxit ut över Sphagniim, så att Sphagmim-maiians eller 

 Spbogiiiim-{u\ ans totalareal förblivit densamma. Ehuru dessa 

 Sphogiuim-iiwor vid en mera ytlig granskning mycket starkt gett 

 intryck av en snabbt fortskridande försumpning, kunde man efter 

 sju år, trots mycket noggranna mätningar, endast påvisa en 

 förändring i form, men ej i areal. Dessa liksom en del 

 andra observationer ha fört mig till den uppfattningen, att dessa 

 Sphagmim-hwoY i granskogen beteckna ett labilt tillstånd i grän- 

 sen mellan försumpad och torr mark och att de fall, där man 

 ansett sig kunna konstatera en bestämd och hastig utveckling 

 mot försumpning, antingen bero på en överskattning av dessa 

 Sphagmim-iuyois utvecklingsmöjligheter eller också därpå, att 

 man gjort sina observationer under betingelser, som varit sär- 

 skilt gynnsamma för en fortskridande försumpning. Om gran- 

 skogen avverkas, ga dessa Sphagniun-iuxor starkt tillbaka, de äro 

 beroende av den i granskogens skugga nedsatta transpirationen, 

 men äga ej heller där, såvida ej särskilda omständighater till- 

 stöta, makt att utan vidare växa över //t//oco/72zz//?j-mattan. När 

 de nått någon större storlek eller höjt sig något över omgiv- 

 ningen, kunna de ej längre tillfredsställa sitt vattenbehov, och 

 ligga då under i kampen med Hylocomium. 



Även om man sålunda enligt min mening ej har skäl att hysa den 



."j. Skogar och skogsbruk. 



