54 ELIAS MELIN. 



B. Mossar. 



En mer eller mindre tät Sphagniim-mixiia i bottenskiktet; i 

 övrigt bl. a. Carej:-arter, tuvdun (Eriophoriim vagiiiatiimj och 

 tuvsäv {Scirpiis ccespitosiis) ; dessutom en del ris och buskar och 

 ofta enstaka träd (vanligen tall). 



2. Starrmosse. 



Bland mossorna dominera Sphagnum angiistifoliiim, S. apicii- 

 latiim och S. riparium. Av högre växter äro de viktigaste Carex- 

 arter, såsom C. rost rata, C. lasiocarpa, C. chordorrliiza, och en 

 del örter, bl. a. Comariim palustre och Menijanthes trifoliata. 



3. Papillosiim-mosse. 



Sphagmini papillosiim mer eller mindre täckande, ofta blandad 

 med -S. compaclum, S. tenelliim, S. Jensenii; dessutom Carex- arter, 

 Scirpus ca^spitosiis och Eriophoriim vaginatum. 



4. Vaginatum-mosse. 



Sphagnum magellaniciim^ och S. angiistifolium dominera; bland 

 högre växter framför allt Eriophoriim vaginatum, Carex paiiciflora 

 och en del lågvuxna ris, såsom Andromeda polifolia och Vacci- 

 nium Oxycoccus. 



5. Fiisciim- mosse. 



Karaktäriseras av bruna eller röda, tuvbildande Sphagna, av 

 vilka den ojämförligt viktigaste är Sphagnum fiisciim; gräs och örter 

 spela underordnad roll; däremot dominera ris, såsom Calliina 

 viilgaris, Betuta nana och Vaccinium iitiginosum. 



Utom dessa nu nämnda associationer finnas sådana som van- 

 ligen upptaga endast mindre ytor och därför spela mindre be- 

 tydande roll. Bland dem märkas främst flarken och hölje- 

 mossen, den förra utan bottenskikt, den senare med ett löst täcke 

 ljusa Sphagna, framför allt S. batticum och S. Diisenii. 



En indelning av de torvarter, som uppbygga myrmarkerna, bör 

 enligt min uppfattning lämpligast göras med hänsyn till associa- 

 tionerna, som bildat dem. Jag talar därför om: 



A. Kärrtor v: 



1. Dykärrtorv. 



= S. medium Limpr. 



