56 ELIAS MELIX. 



B. Mosstorv (egentligen mossetorv): 



2. Starr-mosstorv. 



3. Papillosiim-mosstoru. 



4. Vaginatiim-mosstori). 



5. Fusciim-mosstoru. 



Och från skoglig synpunkt, liksom även från lantbrukssynpunkt, 

 torde det vara mest praktiskt att uppdela myrmarkerna själva 

 efter de torvslag, som uppbygga deras yta, d. v. s. efter de 

 torvslag, som skola giva kulturväxterna den näring, de behöva. 



De myrmarker, som i området äro av större betydelse, bliva 

 alltså följande: 



A. Kärrmarker: 



1. Dy kärrmark. 



B. Mossmarker (egentligen mossemarker): 



2. Starr-mossmark. 



3. Pa p i 1 1 o s II m-mossmark. 



4. Vag in a tu m- mossmark. 



5. Flisen m-mossmark. 



II. MYRMARKERNA SOM SKOGSMARK. 



Det första problemet, som uppställes med avseende på denna 

 fråga är: huru kommer den skog att se ut, som uppväxer på 

 de olika myrmarkerna; gives det myrmarker, som ej kunna fram- 

 alstra skog av värde? Detta spörsmål kan lösas genom tvenne 

 metoder, en, om jag så får uttrycka mig, syntetisk och en analytisk. 

 Den syntetiska utgår från den odränerade myrmarken, vilken 

 observeras under decennier efter torrläggningen, till dess det nya 

 slutstadiet uppnåtts. Den kräver lång tid och kan därför endast 

 användas av stående institutioner. 



Den analytiska metoden — vilken jag använt vid mina under 

 sökningar — uppsöker den skog, som av en eller annan anled- 

 ning redan finnes på myrmarker, och genom botanisk analys 

 undersökes dessa senares karaktär. Denna väg leder enligt min 

 uppfattning lika säkert till målet, ehuru den kräver stort arbete, 

 då torven genom dräneringen ofta blivit starkt humifierad och 

 dess konstituenter till svår- eller kanske oigenkännlighet destruerade. 



Jag har varit i tillfälle att undersöka ungefär ett 50-tal sådana 

 skogbevuxna myrmarker. 



