SKOGSBESTÅNDEN 1 NORKLAM) OCH DERAS STÄMPLING. 89 



glest, och att alla mindervärdiga individer — även fast de kallas tall 

 — bortelimineras. Kronorna antaga efter få år en mörkgrönare 

 färg, barrikedom och barrdimensioner ökas, varefter kraftig ljus- 

 tillväxt inträder. 



På en liknande moränås i nyss omnämnda stämplingstrakt giva 

 tvenne provytor om vardera 16 ar, utlagda i höst inom glesare {n:r 1) 

 och tätare (n:r 2) ljusställning av tall följande resultat pr har: 



Yta n:rl antal träd(över9cm)4I9; kbm inom bark 82; antal stubbar 788 

 » » 2 » » ^' .. 831; » v 127; » » 1,063 



Ytan n:r 1 tillväxt- % under näst sista 5-årsperioden 2,0 4 



' » 2 » » » » » 1 2 "2 



» » 1 » » » » 4 1 4 



"' » 2 » » » » 2 78 



I kubikmassa räknat, torde de sista procentens tillväxt ungefär 

 motsvara varandra, men man har i förra fallet fördelen av dels 

 tillväxtökning på återväxt och f. d. mar])uskar, dels Hylocomiiim- 

 täckets omvandling, vilket underlättar och påskyndar återväxten, 

 dels den högsta ränta, ägaren kan skaffa sig pa det uttagna virkes- 

 kapitalet, vilka alla omständigheter icke kunna visas här. De två 

 tallarna i mitten på fotografierna fig. 7 och 8 motsvara trädana- 

 lyserna fig. 9 och 10 och representera ytorna n:r 1 och 2. 



En ännu vackrare reaktion visar analvsen fig. 11 av en frihugaen 

 tall från förut nämnda tallhed. Tvenne träd på 3 m:s avstånd i 

 norr och öster uttogos vid stämplingen. 



Analysen fig. 12 är av en idealtall» till form och krona från 

 fuktig moränsluttning. 



I granskogen kan ljushuggning användas dels i olikåldriga, dels 

 i likåldriga bestånd. Kardinalregehi härvidlag är i motsats till för 

 tallen, att ingripandet skall ske ovanifrån för att helt och fullt ut- 

 nyttja granens oerhörda förmåga att tåla tryck och magasinera 

 kraft. Markens bonitet och lämpliga fuktighet måste bliva föremål 

 för den noggrannaste iakttagelse; ty därav beror i väsentlig grad 

 skärpan av ingreppet. I stort sett kan man lämna flera större 

 granar i de olikåldriga bestånden än i de likåldriga, beroende på 

 större tillgång till sidoljus i förra fallet. Ljushuggningen har större 

 utsikt att lyckas, i synnerhet vad beträffar likåldriga bestånd, i 

 sluttningar emot på jämn mark och å fuktig mark emot på torrare. 

 Den allmänna regeln, att man skall hugga hårdare pa magrare 

 mark än på rikare, tål här en viss begränsning, enär en riktigt god 

 granmark just genom kraften i reaktionen medgiver starkare och 

 ofta återkommande huggningar i beståndet. 



