SKOGSFÖRYNGRINGSFRAGAN I NORRLAND. 



ÖVERSIKT OCH ÖNSKEMÅL. 

 Av EDVARD WIBECK. 



ÄSTAX lika gammal som den stora norrländska export- 

 avverkningen är, som bekant, farhågan, att denna kunde 

 föras på sådant sätt, alt skogens framtida bestånd här- 

 igenom bleve hotat. I syfte att säkerställa uthålligheten 

 för såväl statens skogsbruk som det privata, tillkommo ju därför 

 tidigt nog åtskilliga förordningar och lagar, vilka upprepade 

 gånger ändrats och förbättrats. Tilltron till, att dessa föreskrifter, 

 som åtminstone i praktiken huvudsakligen inriktats på en begräns- 

 ning av avverkningen, verkligen skulle vara tillräckliga eller ens i 

 vissa fall ägnade att trygga en fullgod återväxt, har aldrig varit 

 synnerligen stor. Med den tidpunkt redan i sikte, då det norr- 

 ländska skogsbruket står vid slutet av första skedet i sin historia, 

 urskogsavverkningens, inser man nu klarare än någonsin, att så 

 icke varit fallet. Mångenstädes har i skogsföryngrings- och mark- 

 vårdshänseende en dyrbar tid blivit försutten, och den som åter- 

 står måste väl utnyttjas, om ej inträdet i den kommande skogs- 

 hushållnings?eran skall bliva krisartat svårt. Det enklaste national- 

 ekonomiska förutseende bjuder nu, att allmänt, icke såsom hitin- 

 tills blott å enstaka, mera förutseende förvaltade skogsområden, mark- 

 vårds- och skogsföryngringsarbeten komma till utförande, eller att 

 åtminstone i de fall, där erfarenheten om dylika åtgärder ännu är 

 alltför svävande — jag tänker härvidlag närmast på fjällskogarna — 

 medel avsättas att senare användas för detta ändamål. 



Med vad rätt talar man då om en speciellt norrländsk skogsför- 

 yngringsfråga? Möta månne här andra eller större svårigheter samt 

 andra önskemål än i södra delen av landet"? Svaret härpå kan, för- 

 såvida det skall gälla Norrlands alla delar, givetvis ej bliva kate- 

 goriskt; avses blott förhållandena i stort sett, måste det bliva jakande. 



Låt oss till en början, följande den goda regeln, att man för 

 att framgångsrikt bekämpa en fiende först bör hava kännedom 



