132 EDVARD WIBECK. 



om hans styrka och kampmedel, dröja något vid de speciellt 

 nordsvenska skogsföryngringshindren. 



I stort sett kunna dessa hänföras till två helt olika katego- 

 rier, sådana som hottna i nationalekonomiska eller kanske bättre 

 uttryckt samhälleliga orsaker, och sådana som bottna i natur- 

 historiska. 



Med hinder av förstnämnda slag menar jng dem, vilka följa 

 av Norrlands glesa bel)yggelse och — frånsett flottlederna — 

 outvecklade kommunikationsnät. I samma mån, som en trakt i 

 dessa avseenden är vanlottad, bliva givelvis sådana skogsföryng- 

 ringsåtgärder, som kräva en betydande insats av mänsklig arbets- 

 kraft, försvårade och fördyrade. Små eller inga avyttringsmöj- 

 ligheter för många slag av virkesprodukter, som väl låta sig av- 

 yttras i folkrikare och mera odlade nejder, bidraga till att i sin 

 mån pressa ned också utgiftssidan i skogbrukskontot. Skogshus- 

 hållningen måste, kort sagt, för att bära sig anpassa sin inten- 

 sitetsgrad efter dylika allmänna förhållanden. 



Gent emot tidigare rådande svårigheter av detta slag, vilka i 

 själva verket varit så betydande, att skogsföryngringsarbetets efler- 

 blivenhet under denna första period därigenom är förklarlig och 

 i viss mån ursäktlig, ha efter hand högst betydande förbätt- 

 ringar inträtt och fortgå alltjämt. Överhuvud taget äro hindren 

 av det slag, som här diskuteras, icke absoluta. Administrationen 

 inom ett större skogskomplex, statens eller enskilt, kan i viss mån 

 lokalt motverka dem. För att i avsevärd grad kunna ändras, 

 måste dock dessa hinder för en intensivare skogsskötsel i regel angri- 

 pas på så att säga bred front, d. v. s. genom kooperativa eller stat- 

 liga åtgärder. En sådan åtgärd av allia största räckvidd även för 

 Norrlands skogsföryngringsfråga vore den masskolonisation genom 

 skogsarbetare, vilken blivit ifrågasatt och på ett annat ställe i 

 denna skrift utförligare behandlats. 



De hinder av rent naturhistorisk art, vilka uppresa sig mot 

 skogsföryngringen i Norrland, äro av så olikartad och lokalt skif- 

 tande karaktär, att de här blott i allra största allmänhet kunna 

 beröras. Området, som avses, omfattar ju omkring 7» av Sverige, 

 sträcker sig över 8 breddgrader och innefattar i sig kustland och 

 inland, lågland och högland. Och mot de kala fjällvidderna i 

 väster och norr stannar all skogsvegetation. Redan en blick på 

 kartskissen å figur 1, på vilken isotermerna för årets medeltem- 

 peratur äro inlagda, visar, hur väsentligt olika en av de viktigaste 

 faktorerna för hela växtlivet, nämligen årets värmesumma, gestaltar 

 sig i olika delar av Norrland. 



