13G KUVAHD WIHHCK. 



åtminstone ned denna till ett marvuxet stadium. Med en brist- 

 fällig vattenavrinning kan också möjligen uppkomsten av de i övre 

 Norrland tämligen utbredda oristensmarkerna sammanhänga. Själv- 

 klart är, att kampen mot de skogsföryngringshinder, som bero på 

 hinder av dessa slag, först och främst måste inrikta sig på för- 

 sumpningsorsakens hävande. 



En motsvarighet till vissa svårkultiverade former av de syd- 

 svenska ljunghedarna har Norrland i en del torra, fullsländigt 

 eller nästan kala hedland och mycket gamla brandfält, där erfaren- 

 heten visat, att uppdragandet av ett nytt bestånd ställer sig syn- 

 nerligen svårt. 



Jordens uppfrysning är i Norrland ett vida allmännare hinder 

 för skogskultur än i södra Sverige. 



Klimatiska faktorer, oftast frost eller sommartorka, ha i hög 

 grad bidragit till misslyckandet av en mängd tidigare kulturer. 

 Detta beror dock till ej ringa del på vår förutvarande bristande 

 kännedom om åtminstone norrlandstallens efter olika klimatbäl- 

 ten strängt ditYerenlierade härdighet, vilket vållat, att frö av olämp- 

 lig härkomst i stor utsträckning kommit att användas. För att 

 blott nämna ett exempel, har det sålunda visat sig, att vid sådd 

 på Gällivare breddgrad tallfrö från nedre Tornedalen gått avsevärt 

 bättre till än tallfrö från trakten av Piteå, vilket senare återigen 

 stått avsevärt framom tallfröet från Hällnäs i södra Västerbotten. 

 Tallplantorna från Jämtland och Medelpad ha redan efter ett fåtal 

 år gått ut till den grad, att frö därifrån för skogskultur å nämnda 

 breddgrad måste anses så gott som fullständigt värdelöst. Mot- 

 svarande, ehuru på lägre breddgrader mindre utpräglade resultat 

 ha sådder och planteringar med frö- och ])lantmaterial av olika 

 inhemsk härstamning visat på flera sydligare orter i Norrland. 



Första villkoret för ett lyckligt utfall av direkta skogsodlings- 

 åtgärder i Nordsverige är alltså, alt frö och plantor av lämplig 

 härkomst därvid komma till användning. Jag har med avsikt 

 undvikit att säga hemortens frö, då efter allt att döma utsädes- 

 valet kan göras inom de betydligt vidare gränser, som skisseras 

 av isotermernas förlopp å figur 1. Tallfrö från Hamra har så- 

 lunda i vissa fall visat betydligt större härdighet vid kultur i 

 Nordsverige än frö från avsevärt nordligare orter inom norrländska 

 kustlandet. 



Det är i detta sammanhang lämpligt att närmare beröra håll- 

 barheten av den ofta framkomna farhågan, att lämpligt frö i till- 

 räcklig mängd icke skulle kunna stå till buds i händelse av en 

 stark ökning av skogsodlingsarbeten i Norrland. Jag håller före, att 



