156 NILS G. RINGSTRAND. 



deras efterlevnad voro synnerligen begränsade i det glest befolkade 

 landet, lämnade helt visst ållydnaden av dem mycket övrigt att 

 önska. 



Att skogslagsliftningen, liksom varje annan lagstiftning uti eko- 

 nomiska ting, avspeglar de vid varje tidpunkt härskande läro 

 satserna rörande det ekonomiska livet och medlen för dess reg- 

 lerande är helt naturligt. Man kan sålunda i denna lagstiftning 

 avläsa alla faser i uppfattningen om statens förhållande till den 

 enskilde från Gustaf I:s förklaring år 1549, att skattejorden till- 

 hörde ej blott ägaren »uthan också Oss på Sweriges Crones wägnar», 

 genom 1700-talets merkantilism fram till 1800-talets liberalism. 

 Denna senare, liksom väl varje annan till sin ytterlighet tilläm- 

 pad doktrin, lyckades ej att på ett tillfredsställande sätt lösa pro- 

 blemet om uppdragande av gränsen mellan statens fordran på 

 skogskapitalets bevarande och förkovran och den enskildes krav 

 på obunden rörelsefrihet vid förvaltandet av hans egendom. Man 

 har därför nödgats söka lösningen på de svårigheter, vilka detta 

 alltid måste erbjuda, uti tillämpande av andra grundsatser. Huru 

 dessa grundsatser av ofia statssocialistisk karaktär så småningom 

 fått ett ultr5'^ck i vår lagstiftning för de enskildas skogar, har jag 

 i nedanstående summariska anteckningar velat angiva. En in- 

 gående analys av varje beslut om ändring i eller fullständigande 

 av en förutvarande bestämmelse skulle visserligen ur rätlshisto- 

 risk synpunkt ej saknat intresse, men ligger utanför min uppgift. 

 .Jämförd med den äldre skogslagsstiftningen, som i regel sökte 

 medlet för skogarnas bevarande i reglering uti en eller annan 

 form av avverkningen, har uti den gällande lagstiftningen hänsyn 

 allt mera tagits till nödvändigheten av att vidtaga positiva åt- 

 gärder för skogens föryngring och sålunda skapa underlaget för 

 ett kontinuerligt skogsbruk å därför lämpade marker. 



Den av våra skogslagar, vilken uppdrager de snävaste grän- 

 serna för skogsägarens handlingsfrihet, är den, vilken förr bru- 

 kade benämnas lappmarkslagen, ^ och som nu har till rubrik 

 »Kungl. förordningen angående utsyning å viss skog inom Väster- 

 bottens och Norrbottens lappmarker m. fl. områden». Byggande 

 på statens rätt att vid tilldelandet i landets oavvittrade delar av 

 mark till enskilda eller vid förlänande av skattemannarätt åt 

 kronohemmansåbor fastställa de villkor, under vilka äganderätten 



' Som bekant är detta gängse uttr3'ck oegentligt, ty någon »lag» fanns ej, utan 

 de särskilda bestämmelserna återfunnos i olika förordningar och stadganden. Del 

 är först genom K. f den '"/g 1915, som en ändring uti detta under .'lO år rådande 

 förhållande ägt rum. 



