OM VÅRA NIVAKANDE SKOGSL.\GAP.. 161 



den är tvivelsutan den säkraste. Kunskap föder intresse och 

 detta i sin ordning den kärlek till skog och jord. vilken hörde 

 vara levande hos varje landets innebyggare. 



Sedan jag sålunda angivit de huvudsakliga fordringar, vilka 

 enligt mitt förmenande böra ställas pä administrationens arbete, 

 vill jag söka uppdraga konturerna utav den organisation, vilken 

 synes erforderlig för att det uppsatta målet skall kunna nås. 



De olika skogslagarna nödvändiggöra, att de lokala förvaltnin- 

 garna givas en i någon mån olika organisation, lämpad efter lagens 

 innebörd. Emellertid synes det mig, att man kan sammanföra 

 de nu gällande lagarna uti tvänne större grupper, \ilka var för 

 sig kunna tänkas för sin tillämpning betinga en enhetlig lokal- 

 förvaltning. Till den ena gruppen hänför jag då ^lappmarks- 

 Iagen>. dimensionslagen och skvddskooslaoen. under det att iasi 

 till den andra räknar lagen om vård av enskildas skogar och 

 Gottlandslagen, som även är gällande for Öland. 



För båda grupperna bör uppställas den gemensamma fordran 

 på organisationen, att den personal, vilken handhaver lagarnas 

 omedelbara tillämpande, har detta arbete till uteslutande uppgift. 

 Vidkommande den första gruppen av lagar innebär detta, att be- 

 styret med lappmarkslagens och skyddskogslagens tillämpande 

 överflyttas från förvaltningen av statsskogarna till en för ända- 

 målet särskilt avdelad kår. För det berättigade uti den enskilde 

 skogsägarens fordran på en dylik omorganisation av statsskogs- 

 förvaltningen borde ej behöva anföras annat skäl än svårigheten, 

 för att ej säga omöjligheten, att samtidigt och med samma in- 

 tresse betjäna tvänne kategorier av skogsägare, staten och de 

 enskilde. Statsskogsförvaltning och tillämpande av lagar, som 

 äro avsedda att reglera den enskildes skogshushållning, komma 

 alltid att vara tvenne till sitt väsende vitt skilda uppgifter, som 

 var för sig kräva sin olika behandling. Att såsom skäl mot det 

 berättigade i en sådan uppfattning anföra nödvändigheten att 

 spara med statens medel, bevisar o villighet hos lagstiftaren att taga 

 den logiska konsekvensen av den lag. som han skapat. 



Det mera detaljerade ingripande uti den enskilde skogsägarens 

 handhngsfrihet, som kan sägas utmärka den första gruppen av 

 skogsl.igar jämförd med den andra, gör det nödvändigt, att det 

 överlämnas åt särskilda tjänstemän att vaka över det sätt, varpå 

 den förstnämnda gruppens lagar tillämpas. Därigenom tillgodo- 

 ses ej blott statens fordran på ett noggrant utövande av tjänste- 

 männens uppgifter utan även den enskildes anspråk på en opar- 

 tisk tillämpning av lagarnas bestämmelser. Dessutom under- 



12. Skogar och skogsbruk. 



