OM VÅRA NUVARANDE SKOGSLAGAR. 163 



den våda som mången måhända befarar? — Det växande ar- 

 betet har inom flera skogsvårdsstyrelsers verksamhetsområde visat 

 sig nödvändiggöra ökad personal. Skogsvårdsst3Telsernas villig- 

 het att tillmötesgå sålunda uppkomna anspråk torde utom annat 

 visa, att de livligt känna det ansvar, som är förenat med den 

 dem förelagda uppgiften. 



Även om självstyrelsen sålunda är en organisationsform, vilken 

 bör i fråga om skogslagarnas handhavande komma till möjligast 

 vidsträckta användning, så bör detta å andra sidan ej utesluta, 

 att det i administrationen finnes en central punkt, vilken så att 

 säga sammanhåller det hela. Därigenom kunde inom självsty- 

 relsens ram och med tillgodogörande utav den mångfald erfaren- 

 heter, som är ett av dess förnämsta vinstresultat, skapas den en- 

 hetlighet uti lagtillämpningen, vilken måste anses vara en styrka. 

 Därest det sålunda tänkta centralorganet vore ett och detsamma 

 för hela landet, d. v. s. handhade översikten över tillämpningen 

 av alla lagar, som röra den enskilda skogshushållningen, så skulle 

 helt visst möjligheterna att befordra denna hushållnings utveck- 

 ling växa genom det fruktbringande utbyte av erfarenheter, som 

 genom detta centralorgans förmedling kunde åvägabringas. 



Medan man ännu hade anledning antaga, att den föreslagna 

 departementalreformen skulle bliva verklighet, syntes det mig, 

 att delta centralorgan borde givas formen utav en i jordbruks- 

 departementet inrättad särskild byrå. Sedan det nu torde få 

 anses avgjort, alt reformen uti föreslagen omfattning ej för det 

 närvarande blir genomförd, håller jag före, att det i domänsty- 

 relsen bör inrättas en särskild byrå, som har till uteslutande 

 uppgift att behandla alla ärenden, som röra den enskilda skogs- 

 hushållningen. Ett för hela landels ekonomiska liv så viktigt 

 intresse som denna hushållning bör ej längre sakna sin egen 

 målsman uti den centrala förvaltningen. 



Den icke minst betvdelsefulla vinningen utav en sådan anord- 

 ning borde bliva en närmare beröring med och därigenom ett 

 intimare samarbete mellan å ena sidan denne företrädare för 

 statens intresse av en god hushållning med de enskildas skogar 

 och å andra sidan ägarna av dessa skogar. Endast genom ett 

 sådant samarbete torde man kunna erhålla den allsidiga belysning 

 av alla uppkommande frågor rörande lagstiftning och lagtillämp- 

 ning, utan vilken en lycklig lösning av densamma knappast är 

 alt förvänta och i alla händelser oftare blir ett tillfällighetens 

 verk än resultatet av verklig kunskap om förhållandena. Av en 

 statens tjänsteman, som betungas av mångahanda uppdrag för 



