ÅTGÄRDER FÖR GOD SKOGSVÅRD A BONDEHEMMANEN. 17Ö 



I ändamål att höja skogsfastigheternas pantvärde och därmed 

 också skogsägarnas ekonomiska bärkraft bör frågan om belåning 

 an skog snarast möjligt bringas till sin lösning. Ty i samma mån 

 som härigenom utsikten att kunna undvika ekonomiskt trångmål 

 kan beredas skogsägaren, i samma man minskas också anled- 

 ningarna till egendomsförsäljningar, vilka ofta pläga hava rovhugg- 

 ning i skogen till följd. Den kontroll, som långivaren måste förut- 

 sättas utöva på den pantförskrivna skogsegendomen till egen säker- 

 het, torde också komma att bidraga till att försätta marken i 

 högsta möjliga produktionskraft samt att i allmänhet befordra en 

 rationell hushållning med skogen. Särskilt betydelsefull måste lös- 

 ningen av denna fråga anses vara. då man betänker, att till följd 

 av bristande skogsvårdsmedel mycket avsevärda områden — för- 

 nämligast brandfält — allt fortfarande ligga kala och vänta på 

 skoglig behandling. Dylika krediter med säkerhet av växande skog 

 böra med hänsyn ej mindre till skogens långa omloppstid utan 

 även till önskvärdheten, att den i skogen inneslutna säkerheten 

 bibehålles oförminskad, och alt amorteringen alltså begränsas till 

 och göres beroende av behövliga avverkningar å egendomen, utgå 

 i form avouppsägbara amorteringslån med utsträckt återbetalningstid. 



I nära samband med denna fråga och i viss mån såsom förut- 

 sättning för dennas lösning stå tvenne andra spörsmål, nämligen 

 dels om brandförsäkring och dels om indelning till ordnad hus- 

 hållning av skog. 



Brandförsäkringen bereder den mindre skogsägare, som icke kan 

 förutsättas själv kunna taga risken för skogseld, möjlighet till er- 

 sättning för inträffad skada å hans ägande skog genom eldsvåda 

 och förskaffar honom den trygghet, som måste förefinnas för att 

 kunna skapa det levande intresse, som är mäktigt att skänka skogen 

 alL nödig vård. En anstalt med uppgift att meddela brandförsäk- 

 ring å skog bör vara rent ömsesidig och ikläda sig ansvar allenast 

 för skada å skogsmarken och icke avsättningsbar, rotstående skog 

 på denna. 



Det är visserligen av stor vikt. att skogsägarna på antytt sätt 

 bliva i tillfälle att försäkra sin skog mot eldsolycka och därigenom 

 beredas utväg till ersättning för skada, som förorsakas av skogs- 

 eld. Men därmed kan ingalunda det för skogssaken väsenthga 

 målet anses vara vunnet. T\' samhället såsom sådant kan icke 

 vara betjänat med att särskilt i Norrland, där landets beboilighet 

 i hög grad är betingad av skogens befinthghet, och där innebyggarna 

 för sin bärgning äro beroende av skogen, hemmansägarna genom 

 försäkringsavtal hållas skadeslösa, medan avsevärda områden kan- 



