178 PER ÖDMAN. 



kunskap i skogiiga frågor. Det torde emellertid ligga i öppen dag, 

 att en dylik välgörenhets, som måhända erhållit alltför stor om- 

 fattning i Norrland, varken bör eller kan få fortgå i all framtid. 

 Det gäller då att så småningom söka avveckla de missförhållanden, 

 som möjligen smugit sig in vid handhavandet av desamma, och 

 därigenom bereda utvägar för ändamål av mera allmänt intresse, 

 som för närvarande måhända synas avlägsna, men som helt visst 

 framdeles komma att ställa mycket stora anspråk på skogsvårds- 

 kassorna, t. ex. åtgärder till förekommande och släckning av skogs- 

 eld. I varje fall bör man låta sig angeläget vara att icke fastställa 

 ett dylikt bidrag till högre belopp, än att vederbörande bidrags- 

 tagare har någon känning av den utgift, som är förenad med de 

 ifrågavarande arbetenas utförande. Endast därigenom kan han 

 bibringas känsla av ansvar inför framtiden och förmås att icke 

 lämna de utförda arbetena att förfalla. 



I detta sammanhang bör anmärkas, att de allmänna medel, över 

 vilka skogsvårdsmyndigheterna förfoga, måste anses otillräckliga 

 med hänsyn till de många och mycket omfattande uppgifter, som 

 äro dem förelagda. Det ligger också i sakens natur, att utsikten 

 till att bringa all Sveriges skogsmark i produktivt skick, vilket 

 ytterst utgör målet för alla skogliga strävanden, måste bliva större, 

 i samma mån som genom en sådan förstärkning av skogs- 

 vårdskassorna möjlighet beredes vederbörande statliga organ att 

 meddela skogsägarna sakkunnig hjälp och göra kunskapen i skog- 

 liga frågor till en hela folkets egendom. Det torde icke heller 

 möta några särskilda svårigheter att uppnå ett sådant mål, då det 

 icke kan anses annat än rättvist, att all avverkning och således 

 även den, som i allmänhet är avsedd för inhemskt bruk och för 

 närvarande är undandragen beskattning, får lämna bidrag till be- 

 hövliga skogsvårdsarbeten och särskilt till föryngringsåtgärder efter 

 utförda avverkningar. 



Om än penningebidrag för utförda skogsvårdsarbeten i den form, 

 som här ovan antytts, knappast äro ägnade att fostra några verk- 

 liga skogsvänner och bibringa skogsägarna den rätta förståelsen 

 av skogssaken, så torde däremot en offentlig uppmuntran i form 

 av diplom såsom utmärkelsetecken i förening med något värde- 

 föremål såsom mera synligt vedermäle till mera framstående skogs- 

 vårdare vara ett lämpligt och verksamt medel att upprätthålla in- 

 tresset för skogsvårdsarbetcn och egga till nya l)crömliga gärningar 

 på detta område. En utmärkelse av denna art avser ju att betyga 

 vederbörande myndighets aktning för det arbete, som blivit utfört, 

 och den berömmelse, som genom iakttagande av urskillning och 



