NÄRINGSLIV OCH YRKESFÖRDELNING I VÄSTERBOTTKNS LÄN. 189 



Under perioden 1890—1900 skall den odlade marken ha ökat frän 

 3,000 till 4,450 hektar och under perioden 1901— 1910, från 4,450 till 

 5,100 hektar. Brukningsdelarnas antal 1902 var 665, av vilka icke 

 mindre än 662 hrukades av ägaren, endast 3 voro arrenden. 1 siffran 

 för brukningsdelar äro ej inräknade 54 torp och jordlägenheter . 

 Kreatursstocken anges (1905) till 14 hästar och 74 kor pr 100 inne- 

 byggare, siffror som äro betydligt över länets medeltal (resp. 10.7 

 och 39). Förmedlade kreaturtalet pr 100 inneb. är 106 (mot 

 64,2 för länet). Jordbrukets produktion beräknas till 273 kg spann- 

 mål, 250 kg potatis och 763 kg mjölk pr inneb.. vilket efter de 

 beräkningsgrunder, som använts för tabellen III, ger siffran 1.161 

 eller kronor 116,io. 



Denna siffra är, såsom synes, något högre än riksmedeltalet för 

 behovet pr innebyggare (112.7 0), beräknat efter samma grunder. 

 och skulle sålunda innebära, att socknens produktion är mera 

 än tillräcklig för behovet. Det är emellertid en omständighet, 

 som vid jämförelsen mellan dessa båda tal bör tagas i betrak- 

 tande, och som i verkligheten torde snarare sänka sockensiffran 

 under rikssiffran. Värdet pr viktenhet spannmål är nämligen större 

 i riket än i socknen på grund av den betydande portion, som 

 vete och råg bilda i riksmedeltalet, ävensom därför, att den övriga 

 spannmålens värde i detta är större än för socknen i fråga, som 

 har det mindervärdigare kornet som huvudsädessort. Men även 

 med hänsyn tagen till en korrektion härför, om en sådan kunde 

 göras, torde man komma till det resultat, att socknens jordbruk 

 någorlunda motsvarar dess befolknings levnadsbehov. Detta be- 

 styrkes därav, att socknens övriga näringsfång och inkomstkällor 

 spela en i förhållande till jordbruket ytterst obetydlig roll. Från 

 en och annan by i övre delen av socknen säljes visserligen någon 

 gång en avverkningsrätt från något skogsskifte, men de därför er- 

 hållna tillfiilliga inkomsterna influera icke nämnvärt på socknens 

 så att säga normala inkomststat. Strömmingsfiske och tjärbränning 

 äro två näringsfång, som ej heller längre kunna inverka vidare 

 märkbart på denna. Snarare torde man kunna antaga, att utsock- 

 nes arbete vid de norrbottniska malmfälten, vid sågverk och i 

 skogskörslor kunde tillföra socknen en inkomst, som i detta sam- 

 manhang borde tagas i betraktande: men även denna post synes 

 vid den tid, varom här är fråga, icke vara mycket att fästa av- 

 seende vid. Någon industri eller annan näringsverksamhet, som 

 producerar mera än till socknens eget behov, finnes ej heller att 

 stödja på. 



Man kan i betraktande av dessa förhållanden säga, att det nästan 



