190 A. (;. HÖGBOM. 



alldeles uteslutande är jordbruket socknen har att lita till både 

 för de omedelbara levnadsbehoven och för de utlagor, den har för 

 sina kulturella ändamål i övrigt. Det bör kanske här påpekas, 

 att det är ej endast socknens jordbruksidkare med deras husfolk, 

 som skola ha sin bärgning av jordbruket, utan dit måste också 

 räknas den övriga befolkningen, i den mån den ej har sin utkomst 

 utifrån, således exempelvis kommunala tjänstemän, lärarepersonal, 

 prästerskap, de för socknen nödiga hantverkarne och handels- 

 männen och även fattighjon och andra understödstagare. Huru 

 stor del av socknens hela befolkning dessa icke jordbruksidkande 

 personer bildar, är icke lätt att säga, men om man sätter jord- 

 brukarhushållet till i medeltal 5 personer för denna socken, vilket 

 torde komma det rätta tämligen nära, så skulle, då bruknings- 

 delarnas antal är 665, av socknens 4,200 innebyggare 3,325 komma 

 på jordl)ruket och den övriga befolkningen bliva 875 personer. 

 Denna sista siffra skulle sålunda under antagande av en fullt ge- 

 nomförd uppdelning av befolkningen i jordbrukande och icke 

 jordbrukande, ange antalet av dem, som, utan att tagas i anspråk 

 för jordbruksarbete, indirekt levde av jordbrukets avkastning. Det 

 torde i själva verket av socknens hela befolkning icke vara mera 

 än några tiotal personer, huvudsakligen några få familjer lots- och 

 fyrpersonal, som kunde sägas böra frånräknas, då de arbeta för 

 socknen ovidkommande intressen och få sin väsentliga utkomst 

 utifrån. Det är sålunda, med alldeles oväsentliga undantag, jord- 

 bruket, som har att, direkt och indirekt, försörja hela befolk- 

 ningen och uppbära vad man kunde kalla dess kulturella stan- 

 dard. 



Jordbruket har gått framåt i denna socken under den sista tiden 

 genom betydande nyodling, rationellare jordbruksmetoders in- 

 förande och mejeriväsendets utveckling. Då folknumerären icke 

 desto mindre hållit sig nästan konstant, såsom de ovan anförda 

 sitfrorna visa, så måste framstegen väsentligen ha kommit befolk- 

 ningens ekonomiska ställning till godo, minskat dess skuldsättning, 

 ökat besparingarna och höjt levnadsstandarden i det hela. Emeller- 

 tid kan denna standard näppeligen sägas vara högre än som måste 

 i närvarande tid anses såsom tämligen nödvändigt för en jord- 

 bruksbefolkning, som skall finna trivsel och tillfredsställelse i sin 

 verksamhet. Socknens jordbrukare äro till allra största delen 

 småbönder, som ingalunda ha tillfälle att hemfalla åt några eko- 

 nomiska extravaganser; deras levnadsstandard kan därför gälla 

 såsom en ingalunda för hög norm vid det här gjorda försöket att 

 beräkna jordbrukets roll i länets övriga socknar. Vore det så, att 



