194 A. G. HÖGBOM. 



nerna 6 och 7 i den här meddelade tabellen kunna sluta, att 

 näringslivets differentiering i skogsregionens socknar är föga fram- 

 skriden, i det att en mycket stor procent av den jordbrukande 

 befolkningen på samma gång har sin utkomst från skogen och 

 av skogsarbeten. Detta är ju för övrigt ingen nyhet, utan förut 

 vitsordat av dem, som närmare känna dessa trakter. Det här 

 förda resonemanget har blott gått ut på att finna mera kvantita- 

 tiva uttryck för detta förhållande. 



Den uppdelning av länets socknar i grupper, som gjorts i tabell 

 III, är, såsom redan nämnts, i huvudsak en gruppering med hän- 

 syn till deras geografiska läge. Det återstår att i korta drag karak- 

 tärisera dessa grupper. 



Tärna, länets mest utpräglade fjällsocken, intar i flera hänseen- 

 den en särställning. Socknen når endast med en liten del av sin 

 areal under barrskogsgränsen och faller därför, i motsats till de 

 övriga fjällsocknarna, i det hela utanför trävarurörelsens intresse- 

 sfär. Tabellen visar jordbruket, trots för detsamma i flera hän- 

 seenden extremt ogj^nnsamma naturbetingelser, såsom det viktigaste 

 näringsfånget. Att det skulle nå det höga procenttalet 93.7 (eller 

 enligt yrkesstatisliken 93.6) är emellertid uppenbarligen oantagligt, 

 då fiske, ripfångst och även renskötsel faktiskt spela en mycket 

 avsevärd roll i befolkningens näringsliv. Det är också uppenbart, 

 att den från kustsocknen Lövånger tagna standardsiffran 120 icke 

 är väl ägnad att läggas till grund för beräkningen beträffande 

 denna fjällsocken, där den väsentliga jordbruksprodukten, mjölken, 

 på grund av dåliga avsättningsmöjligheter står lågt i pris, medan 

 spannmålen, som nästan helt och hållet måste köpas utifrån, till 

 följd av dryga transportkostnader blir mycket dyrare än som vid 

 beräkningen av standardsiffran antagits. Även andra omständig- 

 heter komma till, som göra det uppgivna procenttalet missvisande. 

 Att emellertid jordbruket (i detta fall alldeles övervägande boskaps- 

 skötseln) spelar den viktigaste rollen i folkets näringsliv är icke 

 tvivel underkastat. 



Det synes sannolikt, att åtminstone 70 — 75 % av innebj^ggarna 

 skulle kunna räknas ha sin utkomst därav. Förklaringen till bo- 

 skapsskötselns relativt stora betydelse och mjölkproduktionens höga 

 tal (1,545 liter pr ko mot 1,393, länets medeltal, och 953 pr inneb. 

 mot 463, länets medeltal) ligger i de rika och saftiga betesmarkerna 

 och ängarna, vilka ge ett särdeles kraftigt foder. 



Sorsele, Stensele, Vilhelmina och Dorotea bilda båda med hänsyn 

 till sitt geografiska läge och sitt näringsliv en väl avgränsad grupp 

 av socknar. I sina västra och högländare delar överensstämma 



