200 A. G. HÖGBOM. 



Det försök, som i det föregående gjorts att bestämma jordbru- 

 kets relativa roll i de västerbottniska socknarnas näringsliv, har 

 givit procenttal, som i de flesta fall betydligt avvika från de för 

 sådant ändamål ofta åberopade, ur yrkesstatistiken hämtade pro- 

 centtalen för jordbruksbefolkningen. Med undantag för de rena 

 jordbrukssocknarna, Lövånger och Nysätra, gå avvikelserna genom- 

 gående i den riktningen, att jTkesstatistikens tal äro mycket högre. 

 Jag har också sökt visa, vari den väsentliga orsaken till avvikel- 

 serna ligger, nämligen däri, att yrkesstatistikens jordbruksbefolk- 

 ning i själva verket till en icke ringa del måste leva på inkomster 

 från annat håll, från skogsbruket och industrien. Detta framträder 

 mest markerat i »skogsregionens» socknar, där jordbrukets anpart 

 i näringslivet håller sig omkring procenttalen 40 — 50, medan jord- 

 bruksbefolkningen taxeras till omkring 70—90 %, såsom av tabell 

 III synes. Ehuru det statistiska material, varur mina procenttal för 

 jordbrukets anpart i näringslivet hämtats, lider av sådana brister, att 

 de uträknade procenttalen för varje särskild socken endast kunna 

 gälla som mycket ungefärliga, ge de dock en vida riktigare bild i 

 stort av näringslivets verkliga gestaltning inom de särskilda socken- 

 grupperna än den bild av detta, som man brukar göra sig med 

 begagnande av yrkesstatistiken. 



Jag har framhållit, att mina betraktelser över näringslivet gällt, 

 sä att säga, socknarnas inre hushållning, och att frågan hela tiden 

 rört sig om huru deras produktion fördelat sig på deras egen be- 

 folkning, och huru stora delar av denna, som kunde beräknas få 

 sin bärgning av det ena och det andra näringsfånget. 



Skulle det västerbottniska jordbrukets totala avkastning ställas 

 emot skogsbrukets och de därpå grundade industriernas totala av- 

 kastning, så bleve proportionerna naturligtvis helt andra, än de 

 här i tabellen III beräknade. 



