NÅGRA SYNPUNKTER PA DEN 

 NORRLÄNDSKA ARBETARFRÅGAN. 



Av G. H. VON POST. 



LIClvAR man tillbaka på den norrländska trävaruindust- 

 riens historia, träffar man få dokument, som tAda på, att 

 denna gren av vår folkhushållning i nämnvärd grad hind- 

 rats i sin utveckling pa grund av ringa eller otillräcklig 

 tillgång pa arbetare. De ännu levande märkesmännen för denna 

 vår storindustri, som voro med, när den på 1860-talet började 

 pä fullt allvar», hava föga att förmäla om en verklig brist på ar- 

 betare vare sig vid verken eller i skogarna. 



Detta under trävaruindustriens första utveckling lyckliga förhål- 

 lande hade flera orsaker. Ofantliga timmerförråd funnos då samlade 

 i de urskogar, som berördes av flottleder eller vattendrag, vilka 

 kunde upparbetas till transportleder för virket, och längre körslor 

 av timmer och bjälkar behövde ej i regel förekomma. Flottnings- 

 tiden var kort, då endast vårens högvatten utnyttjades. Två- å tre- 

 åriga flottningar voro ej ovanliga. Skogsvårdsarbeten förekom mo 

 ytterligt sällan, och de utsyningar eller stämplingar, som skedde, 

 krävde föga folk. Man kan utan överdrift påstå, att ända till de 

 senaste åren av 1800-talet industriens behov av vinterarbetare väl 

 balanserades av jordbrukets vintertid lediga armar, och att i regel 

 svårigheter ej heller mötte att anskaffa sommararbetare, om än 

 lokalt vissa svårigheter uppstodo. ofta till större men för jordbruket, 

 som ej ville eller kunde betala samma dagpenning som industrien. 

 Det vore orätt att i detta sammanhang förbigå det tillskott i 

 arbetskraft, som stora delar av södra och mellersta Norrland fingo 

 från Värmland, dels under 1860-talet och dels, vad Ångerman- 

 land beträffar, särskilt åren 1872 — 1874, då, som en gammal åda- 

 ling uttryckte sig, sde kommo i stora hopar, glada och muntra, 

 och satte riktig fart i Ådalen . Vidare . förtäljer min sagesman, 

 »voro de flesta ganska skrivkunniga. många blevo faktorer och 

 inspektörer. De voro skickliga flottare, flottledsbyggare och tim- 

 merkörare, och mest använde de bordsslädar. Även hälsingar 



