206 (1. II. VON POST. 



Provianterings- och förläggningssynpunkter hava i många falL 

 vunnit allt för litet beaktande. Ofantligt många dagsverken för- 

 slösas den dag som är genom brist på organisation i dessa av- 

 seenden. Främst torde här vårt svagt utvecklade vägnät böra frami 

 hållas. Med cykel vinnes lätt några procent förlängd effektiv ar- 

 betsdag. Mycket står nog att vinna genom ett noggrannare akt- 

 givande av nu påtalade förhållanden. 



Även om vi lyckades att genomföra ovannämnda besparingar på 

 arbetskraft i högre grad och större omfattning, än jag nu vågar 

 förutsätta, kommo vi ej därmed målet så mycket närmare, utan att 

 vidtaga ytterligare åtgärder för att säkerställa den intensiva skogs- 

 vårdens krav på arbetskraft. Den förnämsta uppgiften blir då att 

 systematiskt tillföra de svagt befolkade och från skoglig synpunkt 

 mest eftersatta trakterna av Norrland ett väl avpassat tillskott av 

 lämpligt arbetarematerial utan att allt för hårt skatta de folkrikare 

 trakter, där nu i stor utsträckning försummade gallringar menligt 

 inverka på beståndens utveckling. Vi stå inför ett befolknings- 

 problem av största räckvidd och betydelse för Norrlands utveck^ 

 ling. Vi få därvid ej låta arbetarfrågan nedsjunka till en ren 

 lokal- eller konkurrensfråga mellan de mest klarsynta och bäst eko- 

 nomiskt situerade, utan söka hålla frågan uppe på ett plan, där hela 

 Norrlands utveckling och bästa utgör ledmotivet. Härav torde såväl 

 arbetsgivarnas som arbetarnas intressen i längden vara bäst betjänta: 



Att därvid giva en lämplig form, ekonomiskt såväl som ideellt, åt de 

 mer eller mindre planmässiga bebyggelser, som nu av staten och 

 enskilda på olika sätt understödjas eller bedrivas, anser jag vara 

 synnerligen betydelsefullt. Det är väl så, att alla samhällen följa 

 vissa lagar för sin utveckling, baserade på förmågan av lämplig 

 anpassning till naturen. En norrländsk skogsby tager sålunda 

 en ej ringa del av sina existensmedel från skogen, resten från jor- 

 den eller bisysslor. Den långa vintern lägger en naturlig hämsko 

 på jordbrukarens direkta sysslande med jorden. Han hänvisas 

 huvudsakligen till skogsavverkning å egen eller annans skog för 

 sin vinterförtjänst. Därvid uppstår en fördelning av sysslorna. 

 En man kör; om vägen är kort, äro 3 å 4, ofta flera män fullt 

 upptagna med att avverka och iordningsställa det virke, den först- 

 nämnde kör, samt ordna vägar m. m., under förutsättning att av- 

 verkningen bedrives i gammal skog. I de sommarhuggna, gall- 

 rade, växtliga ungskogarna blir arbetsfördelningen dock något an- 

 norlunda. Vi hava emellertid fått en utgångspunkt för vårt skogs- 

 arbetarsamhälle, då vi ordna det så, att det representerar ett för 

 vinterns huvuduppgift och inkomstkälla — skogsavverkningen - 



