208 (;. II. VON POST. 



så intressant fråga. Den kan givetvis lösas på båda sätten. Det 

 bästa bandet på en arbetare är alltid, att han trivs och har ett 

 jämnt och bra betalt arbete. Den fasta skogsarbetarens jordinne- 

 hav bör så begränsas, att hans lilla torp ej vårdslösas och för- 

 faller men dock kan lämna ett värdefullt naturatillskott till den 

 inkomst, han till huvudsaklig del tager från skogsarbetet. Ägaren 

 av den större jordlotten blir utpräglad jordbrukare och torde som- 

 martiden kunna lämna föga arbete åt industrien. Där större, sam- 

 manhängande, lämpliga odlingsmarker finnas, bör kolonisationen 

 få andra former än den, jag tänkt mig för den utpräglade skogsbyn. 



»Väg bryter bygd», säger ett gammalt svenskt ordspråk, och det 

 skulle jag vilja sätta som motto för hela denna fråga så till vida, 

 att vi för att lyckas med skogsarbetarfrågan måste taga vägen till 

 hjälp. Ett vägnät måste vi få till stånd, som på ändamålsenli- 

 gaste sätt fyller rimliga anspråk på förbindelser med bygdens 

 huvudorter, nu isolerade skogsb}^r, och samtidigt uppsöker och 

 i stort sett berör just för våra skogskolonat lämpade marker. Att 

 därvid hänsyn tages till de rena jordbruksområden, som finnas, 

 säger sig självt. Ett värdefullt samarbete borde kunna ordnas 

 mellan staten och de enskilda skogsägarne — även det en lämplig 

 uppgift för Skogsägareförbundet — så litet formellt och tidsödande 

 som möjligt, resulterande i en överenskommelse om vägsträckornas 

 läge och kostnadernas fördelning. Det skulle emellertid föra allt 

 för långt att i detalj i denna lilla uppsats granska det ekonomiska 

 programmet och den lämpligaste finansieringen samt byggnads- 

 planens tidsföljd, dikningsfrågor, vägunderhåll m. m. 



Det är några riktlinjer för arbetet jag velat uppdraga. 



Denna typ för en skogsby, där hänsyn tagits till arbetarens 

 önskan om mer eller mindre jord eller ett rum alt ensam eller 

 jämte en kamrat disponera, motsvarar ungefär de synpunkter, jag 

 hos våra skogsarbetare tyckt mig kunna avläsa. Då den samtidigt 

 såväl fyller några av den intensiva skogsvårdens önskemål på en 

 fast stam av yrkeskunniga, väl lokaliserade skogsarbetare, som 

 ock tillgodoser behovet av en rörligare del av arbetsstyrkan för 

 de avlägset liggande arbetsplatserna och flottlederna, anser jag, att 

 den närmast motsvarar både skogsägarens och arbetarens krav. 

 I den allmänna klagan, som nu råder bland alla skogsägare, att 

 inga eller otillräckliga arbetskrafter finnas att få, gives enligt mitt 

 förmenande intet bättre botemedel än att göra hemmet i skogen så 

 lockande som möjligt. 



Es-^^^.s^^^^^^ea 



