224 PKTEH KI.ASOX. 



tonvikt av 11,5 %. Beräknat på 10 cm' oförändrad lut erhölls 

 såsom koppar 0,4 3 7 g. Efter föregående ulfällning av de lignin- 

 sulfonsyrade sallerna med HCl-naflylamin erhölls på samma 

 mängd lut Cu = 0,4 149. Det kan sålunda antagas, att minst 5 % 

 för högt resultat erhålles vid bestämningar å luten direkt. 1 all- 

 mänhet har man antagit, att 2 viktsdelar koppar motsvara 1 

 viktsdel socker, vilket är nära exakt för druvsockret. För att 

 utröna huru härmed förhåller sig, bestämdes koppartalen för 

 xylos, arabinos och mannos, samtliga fullständigt rena, varvid 

 förfors enhgt Kjeldahls metod. Kopparfaktorn för xylos var 

 0,519 7, för arabinos 0,4923 och för mannos 0,5552. Det finnes 

 sålunda avsevärda olikheter i reduktionsförmågan av den Fehling- 

 ska kopparlösningen hos de olika sockerarterna dock så, att i 

 överslagsräkningar kopparfaktorn 0,5 för samtliga enkla socker- 

 arter kan användas. 



Av det föregående finner man sålunda, att luten visade en 

 sockerhalt av 2, 19 proc. och efter de ligninsulfonsyrade salter- 

 nas avlägsnande 2 07 proc. Om luten efler utfällning av dessa 

 inverterades med en 2 proc. saltsyra vid 100°. steg sockerhalten 

 från 2,0 7 proc. till 2. 6 o proc. Då emellertid det av Fagerlind 

 och författaren erhållna vedgummit visade sig vara mycket svårt 

 att fullständigt överföra i enkla sockerarter, är det tydligt, att 

 luten mnsle innehålla mera kolhydrater än 2,60 proc. Antaga 

 vi, att 210 g torr ved motsvarar 1 1 lut, och att veden innehåller 

 minst 16 proc. lignosaner, så böra kolhydraterna i luten beräk- 

 nade som polysackarider utgöra 0,30 proc. och beräknade som 

 enkla sockerarter cirka 3,7 proc. 



Den använda avfallsluten var dels från Mackmyra, dels från 

 Skutskär. Den förra hade en spec. vikt av 1,0 5 2 och 13,5 proc. 

 torrsubstans vid 105°, den senare spec. vikt 1,0504 och torrsubstans 

 11,5 proc. Med jod lilrerad svavelsyrlighet ^ 0,26 proc. resp. 

 0,13 proc. Kalkhallen i den förra 0,7 5 proc, i den senare 0,8 2 proc. 



Först försöktes att utfälla de ligninsulfonsyrade salterna med 

 HCl-naftylamin, som, enligt vad författaren funnit, ger med detta 

 svårlösliga salter. Resultatet blev emellertid ej tillfredsställande. 

 Det försöktes då svavelsyrad «-naftylamin, som gav bättre resul- 

 tat. Av luten indunstades i vakuum 10 liter till 3 1. En del 

 av denna koncentrerade kokheta lut fälldes med något mer än 

 den teoretiska mängden «-naftylaminsulfat. Efler omsättning ut- 

 föll en blodröd fällning. Fillratet fick stå i cirka 24 t., varvid 

 ytterligare någon fällning erhölls. Filtratet var nu fullständigt 

 klart och svagt gult. Dess koncentration reglerades så, att 1 liter 



