236 TH. A. ASKERGREN. 



vilken belade alla varor, utskeppade av utländska fartyg och taxe- 

 rade över 12 shilling av 100 riksdalers värde, med dubbel tullav- 

 gift. Är 1826 avslöts med Storbritannien en traktat, varigenom lik- 

 ställighet i avseende å avgiften mellan inhemska och utländska 

 fartyg fastställdes. Även med andra utländska makter, exempelvis 

 Danmark och Preussen, avslutades liknande traktater. Härigenom 

 vann trävarurörelsen en länge eftersträvad lättnad. 



I den kortfattade redogörelse, som härovan lämnats, har icke 

 berörts de former och bestämmelser, under och genom vilka trä- 

 varuhanteringen försedde sig med den för dess drivande nödiga 

 råvaran. Några ord härom äro därför här på sin plats. 



I de otaliga kungörelser och resolutioner, som tid efter annan 

 utkommo, gick ofta igen tanken på faran av skogsskövling. Det 

 kan därför vara lämpligt alt förutskicka en erinran om orsakerna 

 till de mer eller mindre befogade bekymren för skogarnas skövling 

 under den första utvecklingen av trävarurörelsen. Dessa voro: 



1. Svedjandet. 



2. De stora krigen och med dem följande skadegörelser. 



3. Misshushållningen vid avverkningarna, därvid endast det 



grövsta och bästa virket tillvaratogs och allt annat, som 

 stod i vägen, helt enkelt undanröjdes och undanhöggs. 



4. Omåttligt brännvinsbrännande. 



5. (irannars samfällda rätt till .samma skog. 



Å de kronan tillhöriga stora skogarna i Värmland, Dalarna och 

 övre delen av Norrland var det, enligt 1647 och 1664 års skogs- 

 ordningar tillåtet för en var att fälla sägtimmer. Med stöd av denna 

 förordning uppslodo en mängd sågverk under senare delen av 

 1600-talet, i synnerhet i det norrländska kustlandet. Sågverkens 

 rätt att å orter, där ymnig skogstillgång förefan ns, driva sin rö- 

 relse utan inskränkning i avseende å tillverkningen erkändes uti 

 1734 års skogsordning, som dock uteslöt förut gällande bestäm- 

 melser om rätt alt å vissa kronoskogar hämta såglimmer. Detta 

 senare moment i förordningen vidrörde emellertid ej de redan be- 

 fintliga sågverken. Då emellertid alltjämnt nya sågverk uppstodo 

 och fara för skogsskövling var för handen, uppdrogs jämväl enligt 

 nämnda förordning al respektive landshövdingar att övervaka 

 hanteringen med rätt, att om så fordrades, påbjuda en viss be- 

 gränsad tillverkning för varje såg. Ar 1736 ulfårdades förord- 



