SVENSK.\ TR.\ VARI HANTERINGEN LNDER TIDIGARE AR. 237 



Ilande för landshövdingen Gabriel Gabrielssox Gyllengrip att i 

 förening med tvänne andra personer verkställa undersökning av 

 de »Västerbottniska skogarnas situation och egenthga beskaffenhet 

 särskilt med avseende på deras mer eller mindre umbärande till 

 sågningen. Den rapport härom, som tvä är senare ingick till 

 ständerna, blev första anledningen till en bättre organisei^ad skogs- 

 avverkning, varvid kronan sökte uppmuntra och underlätta skogs- 

 fångsten i Norrland. Frän den tidpunkten härleder sig även den 

 allmänna skattläggningen av sågarna i förening med ^^sst före- 

 skrivet tillverkningsmaximum för varje såg. Ytterligare bestämdes, 

 varifrån timmer skulle tagas, och då allmänningsskog härvid togs 

 med i räkningen, lämnades sålunda rätt till ett visst skogsfång 

 därstädes. Det uppsving, som nu följde inom trävaruhanterin- 

 gen. vållade stark oro inom bruksidkarnas läger, och i svnnerhet 

 avlades skarpa protester frän bergverken, som för sin näring ville 

 hävda företrädesrätt till icke upplagen skogsmark. Ehuru kronan 

 kraftigt understödde och gynnade såg\'erken, hände det dock 

 ibland, att en eller annan såg fick nedläggas till ett bergverks förmån. 

 Privilegier å anläggning av sågverk med avverkningsrätt från 

 kronoskog meddelades ofta under mitten av ITtKMalet men av- 

 skaffades i början av 1800-talet. Dylika privilegier bidrogo helt 

 visst till en rask utveckling av de norrländska städerna, där del- 

 tagandet i sågverksrörelsen blev tämligen allmänt. 1 samman- 

 hang härmed ma nämnas, hurusom pa ansökning av »borg- 

 mästaren och det handlande borgerskapet i Härnösand- kam- 

 mar- och kommerskollegierna den 23 nov. 1744 lämnade tillåtelse 

 till sågverks inrättande med 27 fina holländska blad vid Looäl- 

 ven i .\ngermanland. varest försagning skulle ske av det timmer. 

 som genom llottning utefter forsar och strömmar kunde framskaf- 

 fas från vissa uppgivna skogar invid tjällcn. Dessa skogar fingo 

 borgerskapet tillåtelse att begagna och därifrån årligen uttaga 4.0tX) 

 träd med löfte om än mer i framtiden under förutsättning, att 

 härigenom någon fara för skogarnas u lödande ej uppstode. Av- 

 vittring synes icke hava förekommit i de avlägsna trakter, som 

 härvid till skogsfang voro anvisade. Avvittringen hade dock mindre 

 betydelse, alldenstund med rätt till stockfångst ej var förenad nå- 

 gon sådan rätt till själva marken, att nybyggen därmed förhindrades. 

 Den stadgade avgiften för rätt till stockfångst bestämdes i allmänhet 

 i penningar, men kunde även utgå i annat. Kammarkollegii utslag 

 av den 26 juli 1819 säger sålunda, att stubböresavgiften för De- 

 gerfors medgiven ärlig stockfångst av 1,2CK) träd skulle utgöra 37» , 

 tolfter enkla fiirubräder och 6 • ^ tolfter skeppsplankor. 



