*238 TH. A. ASKEKGKEN. 



' Genom de företrädesrättigheter, som kronan il)land betingat sig till 

 master, storverksträd, spiror och ämnen därtill, samt stadgande om 

 bibehållen rätt att å den för sågtimmers erhållande avsedda skogs- 

 trakten npplåta jord till nybyggesanläggningar hade sågverksrörel 

 sen nnder senare hälften av 1700-talet ringa belydelse för Norrland 

 i industriellt avseende. Bergshanteringen trädde åter i förgrunden, 

 och då därtill anmärkningar om misshushållning från sågverkens 

 sida ingått från Kungl. Maj:ts befallningsha vande, stadgades, att 

 någon ytterligare upplåtelse åt sågverksanläggningar icke vidare 

 tinge ske, förrän avviltringen berett kännedom om det, som till 

 nybyggen eller endast till skogsväxt funnes för kronans räkning 

 disponibelt. 



I kungl. brevet av den 18 juli 1827 meddelades, att vid hemmans- 

 indelningen gällande avvittringsstadga för länen skulle tillämpas 

 med beräkning av högsta tunnlandsantalet skog till 3,000 tunnland 

 på helt mantal. Så länge sågverken drevos, skulle hemmanen där- 

 ifrån vara oskiljaktiga med gemensam ansvarighet för utskylder, 

 samt komma i åtnjutande av högst 15 frihetsår, varefter de skulle 

 utööra ränta och utskvlder, som hemman i orten i allmänhet 

 alage. Styresmannen för avvittringsverket i Norrbottens län, Johan 

 RuTBÄCK, framlade några år senare ett nytt förslag för Kungl \Iaj:t 

 angående bestämmelser för saltet och villkoren för skogstrakternas 

 upplåtande till sågverken. Han framhöll, att det varken kunde 

 påräknas eller fordras, att sågverksägarna skulle till hemman an- 

 vända och uppodla de stora kronoallmänningarna, som de till 

 stockfångst behövde. Enligt hans åsikt vilade deras enda fördel 

 på sågstocken, medan för ortens invånare jordbrukets utveckling 

 vore viktigast. Nybyggesanläggningar å kronans mark borde där- 

 för vara fullkomligt fria för var och en, som därtill först anmälde 

 sig. Då därtill vid avvittringstillfället de marker, som dugde till 

 odling, svårligen kunde upptäckas, hemställde R., att sågverks- 

 ägarna befriades från den dem ålagda hemmansanläggningen och 

 tillätes att från dem till stockfångst anslagna kronoallmänningarna 

 avhämta och försåga så många träd, de kunde medhinna. Genom 

 kommerskollegii utlåtande av den 12 febr. 1841, avslogs R:s fram- 

 ställan, men sågverksägarna tillerkändes dock en viss valfrihet att 

 bibehålla stockfångsträtligheter å kronoallmänning eller att under- 

 kasta sig hemmansindelning. 1827 års förordning upphävdes emel 

 lertid enl. Kungl. Maj:ts brev av den 29 maj 1852, genom vilket 

 jämväl betydande lättnader bereddes sågverken till stockfångst. 



Redan några år tidigare eller den 11 april 1844 hade Kungl 

 Maj:ts befallningshavande ålagts att medgiva sågverksägare i Norr 



