298 J. A. LEFFLER. 



Att nu rätt avväga allt »för och emot» i dessa avseenden är icke 

 någon lätt sak; det erfordras ingående detaljstudier av alla för- 

 hållanden och icke blott en sådan löslig orientering, som jag har 

 skisserat här ovan. Det erfordras icke minst noggranna beräknin- 

 gar över transportkostnaden till och från anläggningen, och kan 

 man därvid utgå ifrån följande själva tillverkningen berörande 

 huvuduppgifter: 



per 1,000 kg tackjärn förbrukas: 



1,600 kg järnmalm, 



25 hl (= 400 kg) träkol, 



5 kg kolelektroder, 



0,2 7 kilowattår. 

 Det kunde vara frestande nog att även i någon mån behandla 

 utsikterna för en förädling på stället av det tillverkade tackjärnet. 

 Jag skall dock icke göra det, ty man kommer då ännu längre in 

 i det ovissa, och den tid, då en sådan förädling kan tänkas komma 

 i fråga, torde ännu vara avlägsen. Ännu mera än för en tack- 

 järnstillverkning gäller i detta fall, att de klimatiska förhållandena 

 ställa sig hindrande i vägen. Yttermera är man då icke heller så 

 beroende av billig kraft, att man för den skull behöver slå sig ned 

 alltför nära de stora vattenfallen. Ju längre förädlingen drives, 

 desto mera kan järnhanteringen betala för kraften, och desto längre 

 väg kan således denna få transporteras. Vi ha ett gott exempel 

 härpå i planen att utnyttja Krångedeforsarna för våra gamla bergs- 

 lager — avståndet Krångede — Krylbo 375 km. 



För närvarande må vi vara nöjda med, att en tackjärnstillverk- 

 ning i övre Norrland snarast kommer till stånd. Som pioniär- 

 industri har den förutsättningar framför andra, och med den som 

 utgångspunkt komma nog även andra industrier i sinom tid att se 

 dagen. Till dess må dessa senare bedrivas i landets sydligare delar, 

 där de ha förutsättningar och hemortsrätt. 

 Österbv Bruk den 1 februari 1917. 



