300 GUNNAR ANDERSSON. 



sydamerikanska kontinenten har att bjuda i virkestillgångar och 

 till några antydningar om, huru trävarumarknaden därstädes kan 

 väntas ställa sig under de närmast liggande decennierna. 



Sydamerika är 17,7 mill. kvkm, d. v. s. mer än 36 gånger så stort 

 som Sverige, medan dess vita befolkning, knappt 53 mill., är ej fullt 

 tio gånger vår (jfr fig. 7). Befolkningen är vidare starkt lokaliserad 

 inom vissa mindre partier av världsdelen, framförallt kring nedre 

 Rio de la Platå och i vissa delar av Brasilien samt i den chilenska 

 längdsdalen och överhuvud utmed kusterna. Detta gör naturligen 

 att en användning av skogarna inom väldiga områden i det inre, 

 som alltjämt praktiskt sett till stor del äro föga eller icke alls 

 kända, icke kan tänkas förekomma inom överskådlig tid. 



A andra sidan har virkesbehovet blivit mycket betydande tack 

 vare den starka blomstring, vissa näringar vunnit, såsom jordbruk 

 och boskapsskötsel i Argentina, kaifeodling i sydöstra Brasilien, 

 chilisalpeterproduktion i norra Chile m. fl. Delsamma har hit- 

 tills i stor omfattning tillfredsställts genom import av europeiskt 

 och amerikanskt virke, något som med några ord torde böra 

 belysas. 



Argentina importerar ungefär 80 % av sitt virkesbehov från 

 Förenta staterna, Kanada och Europa, huvudsakligen tall och 

 gran; inhemskt lövträdsvirke ger ungefär 10 %. Att importen pro- 

 centuellt är än större i det skogfattiga Uraguay kan knappast 

 förvåna. Egendomligare är det, att av grunder, som framgå av 

 det redan sagda, Brasilien med sina betydande virkesförråd från 

 förenämnda länder köper 40 % av sitt behov; 30 % lämnar den 

 senare något omtalade paranåtallen, Araiicaria brasiliana Lamb. 

 (även kallad A. brasiliensis), under det att de återstående 30 % 

 uttagas ur inhemskt lövträdsvirke. Inom de nu nämnda länder- 

 nas trävarumarknad dominerar gultallvirket från sydöstra Förenta 

 staterna. Detta går såväl i Rio de Janeiro och Santos som i la 

 Plata-distriktet under namn »pinho de Riga», eller Rigatall, detta 

 på grund av sin likhet med Östersjöprovinsernas tall, som förr 

 fullständigt dominerade härnere jämte »pinho de Vestervik»; dessa 

 bägge märken förekomma alltjämt i marknaden. 



I de pacifika kustländerna köpes numera nästan uteslutande 

 nordamerikanskt virke; 99 X av allt till Chile importerat virke 

 är sådant, och procenten är föga mindre av Perus import. Det 

 är i synnerhet »pino de Oregon», d. v. s. douglastall [Pseiidotsiiga 

 douglasii), som här föres i marknaden. De inhemska skogarna 

 bidraga alltjämt förvånande litet till behovets fyllande, ehuru obe- 

 stridligen särskilt inom den antarktiska bokskogsregionen avsevärt 



