308 GUNNAR ANDERSSON. 



Förenta staterna. I början var rörelsen förenad med icke ringa 

 svårigheter, men numera synes industrien ha kommit i gång med 

 kraft. Särskilt har konstruerandet av lämphga torkugnar för 

 virkets torkning visat sig vara av stor bet3^delse för ett lyckHgt 

 resultat. Mången anser att paranålallvirke inom hela sydliga och 

 östliga Sydamerika kommer att bli en svår konkurrent såväl till 

 gultallvirket från Sydstaterna i U. S. A. som till vårt nordeuro- 

 peiska virke, ehuru som nedan visas förenämnda viike har avse- 

 värda svagheter. Det totala virkesförrådet är mycket betydande. 

 R. Zon uppgiver alt bestånden hålla från 40 upp till 140 kbm 

 per har. 



Den svenske forskningsresanden, d:r P. Dusen, som under längre 

 tider bedrivit botaniska undersökningar, inom paranåtallens ut- 

 bredningsområde, har haft vänligheten meddela mig värdefulla 

 upplysningar om dess förekomst m. m., av vilka några här må 

 återgivas. 



Det viktigaste förekomstområdet är Paranå, där »pinheiro», det 

 brasilianska namnet, ingår i skogen inom större delen av hög- 

 landet (»planallo»). Trädet tyckes gå ned till c:a 400 m ö. h. 

 dock icke i kustbergen, där det saknas. Det är en huvud- 

 beståndsdel i en blandskog, bildad utom av detsamma av ett högst 

 betydligt antal lövträd samt en palmart. Även i de större eller 

 mindre skogsöar och trädgrupper, som träffas på de grässlätter 

 eller »campos» i trakter, där nederbörden ej är stor nog för att 

 slutna skogssamhällen skola förefinnas, träffas paranåtallen, ofta 

 i så stora mängder, att de varandra berörande kronorna bilda 

 ett slutet skikt över den lägre vegetationen. 



C. Lindman skildrar i sitt arbete »Vegetationen i Rio Grande 

 do Sul» paranåtallskogen i följande ord: 



»Araucaria-skogen är en storskog, som till största delen i allt 

 väsentligt liknar landels öfriga stora skogar, men dock kan sägas 



vara skild genom den rikliga inblandningen af Araiicaria. 



Den pinhal', jag här beskrifver, var en blandskog iden meningen, 

 att den vanliga storväxta löfskogen vegeterar under och i skydd 

 af araucariernas kronor; på afstånd tyckes därför skogen bestå 

 blott af de senare. — — — Såsom nyss nämndes, växte Araii- 

 caria i blandning med den vanliga urskogens träd, hvilka i detta 

 öfverlägsna sällskap fått den underordnade platsen af lågskog 

 samt måhända här egde något mindre dimensioner och stodo 

 glesare än eljest». 



Araucarian är att räkna till dessa trakters skogsjättar. Den 

 når 30 — 35 m i höjd, och stammen får på äldre exemplar ej 



