SYDAMERIKAS VIRKESTILLGANGAR. 309 



sällan en betydande grovlek, ända till 2 m i diameter. Utmed 

 järnvägen, där numera hårda avverkningar gått fram, äro dock 

 dimensionerna vida lägre. Vad man nu sågar är mestadels 8 — 9 

 dm i diameter och har en ålder av 70 — 90 år. 



Virket sN-nes vara av ganska växlande beskaffenhet. Vanligen 

 är det ganska hårt. stundom avsevärt lösare; till färgen från 

 ljust gulvitt till gult eller rödlält. Huruvida detta kan stå till- 

 sammans med kärnvedsbildning, känner jag ej. Detta synes 

 dock knappast vara fallet, då folket härnere skiljer på tre slags 

 »pinheiro , vit, mörk och röd, och anser tre skilda Araucaria- 

 arter företinnas, något som enligt d:r Disen är alldeles felaktigt. 



En viktig egenskap hos virket är hartshaltens starka lokalisering. 

 Huvudmassan av veden är praktiskt taget hartsfri, däremot är 

 stamledspartiet. där grenkransen ansattes, mycket hartsrik. Kvis- 

 tarna i virket bli ock synnerligen hartsrika, något som gör dem 

 så svårförstörbara. att de vid trädens multnande i mängd komma 

 att ligga kvar på marken. Deras höga bränslevärde — enligt 

 uppgift ungefär tre fjärdedelar av stenkols — gör, att de insamlas 

 i skogarna och saluföras. Den ringa hartshalten i virket medför 

 icke minst under det varma brasilianska klimatet avsevärda 

 svagheter med hänsyn till delsammas motståndskraft. Utsatt för 

 atmosfäriliernas intlytande angripes det lätt och förstöres fort, 

 ofta pä helt få år. Därvid spela termiterna eller de vita my- 

 rorna, som gärna äta detta virke, en ej ringa roll. 



Som tändsticksvirke lär paranåtallen lämpa sig väl, ehuru det 

 icke är så bra som aspens. Huruvida den är försökt till trä- 

 masseberedning känner jag ej. 



I ännu ett avseende medför hartshaltens olikformiga för- 

 delning i veden en stor olägenhet. De hartsfvllda kvistarna falla 

 nämligen, på grund av den olikformiga sammandragningen av 

 dem och den övriga veden, synnerligen lätt ut vid sågvarornas 

 torkning. Detta har medfört, att man i Brasilien ej gärna god- 

 känner annat än kvistrent virke, vilket å sin sida medför, 

 att blott en jämförelsevis kort rotstock kan sågas, medan de 

 övriga två tredjedelarna av stammen får lämnas i skogen. Under 

 kriget ha de nedan omtalade amerikanska sågverken uppsågat 

 hela virkesmassan och enligt d;r Dusén även i dessa virkesnödens 

 tider fått avsättning för det kvistfyllda sekunda virket i Argentina 

 och Uruguay. Om detta blir fallet även i framtiden är kanske 

 osäkrare. Hartsfattigdomen är sannolikt även grundorsaken till en 

 annan överklagad olägenhet med paranåtallsvirket, nämligen att 

 det slår sia vida mer än barrträdsvirket från norra hemisfären. 



