310 (il NNAH ANDEKSSON. 



Över huvud tagel torde sålunda kunna sägas, att paranätallen 

 såsom virkesträd är avsevärt sämre än såväl våra barrträd som 

 de nordamerikanska. I förbigående kan omnämnas, att paranå- 

 tallens stora, näringsrika frön äro mycket omtyckta som kokta; 

 de torgföras i stor omfattning. 



Enligt uppgift i ett arbete av P. I. de AssuMpgAO om Paranås 

 skogsträd skulle 1908 i nämnda stat ha funnits över 50 sågverk, 

 som försågade 10,000 — 15,000 kbm per månad. Dusp:n meddelar, 

 att antalet avsevärt ökats, och han anser dem för närvarande 

 vara i runt tal 70, alla belägna inom paranåtallens utbrednings- 

 område och helt eller huvudsakligen försågande sådan. De flesta 

 ägas av brasilianare och äro rätt små och sysselsätta sig ute- 

 slutande med sågning av plank och bräder för de lokala behoven. 

 De större, ägda av tyskar och amerikanare, driva förädlingen 

 längre, i det alt de ha hyvlar samt bätlre tillvarataga även avfalls- 

 virket i det att de såga lådbräder m. m. 



Amerikanarna började enUgt Dusen sin verksamhet här 1910. 

 Då uppfördes vid Calmon i centrum av Sydparanås vidsträckta 

 paranåtallskogar ett stort sågverk, : överträtfande allt, som man i 

 den vägen kunnat drömma om i Paranå». Detta förstördes 

 emellertid genom brand vid ett bandituppror, som hemsökte dessa 

 trakter åren lOli)— 15, och har sedan icke återuppbyggts. Dess- 

 förinnan hade emellertid ett ändå större sågverk anlagts vid Tres 

 Barras vid Rio Negro. Det anses vara Sydamerikas största och 

 är i allo modernt. Sedan järnvägen Rio Negro— Tres Barras- 

 Joinville — S. F^ransisco, den senare platsen områdets exporthamn, 

 l)livit färdig, går från verket stora mängder exportvirke till Argen- 

 tina, fiämst Buenos Aires, och Uruguay. Exportvirke är i 

 Brasilien belagdt med en utförseltull av 2 % av värdet. 



Avverkning och utdrivning sker efter de i Amerika brukliga 

 metoderna. Ett järnvägsnät har byggts in i skogarna, ofta flera 

 tiotal km, på lämpliga avstånd har anlagts samlingsplatser för 

 virket, vilket hopsläpas medelst ångkraft och slåltrådskablar, där- 

 efter lastas vid järnvägen och transporteras till sågverket. 



Paranåtallregionens skogar bestå som redan framhållits till 

 övervägande del av andra träd än det ekonomiskt viktigaste, vilket 

 givit regionen dess namn. Ej få av dessa tillgodogöras för lokala 

 byggnads- och snickeribehov, men ha säkert icke någon nämn- 

 värd betydelse för den internationella virkeshandeln. Utom en 

 cedroart [Cedrela fissilis; fig. 5) är endast att nämna imbuya, 

 ett till lagerfamiljen hörande träd, som förekommer ganska rik- 

 ligt i paranåtallskogarna. Det är ett högvuxet, stort träd av upp 



