318 HABHY SMITH. 



har redan vid mycket tidigt stadium funnits isfritt land. Många 

 forskare anse t. o. m., att isen på vissa punkter aldrig under den 

 sista, den s. k. Mecklenburgiska istiden gått fram över det yttersta 

 landet, och att dessutom vegetationsbärande nunatakker funnits. 

 Mycket goda växtgeografiska skäl tala för riktigheten av denna åsikt. 



Den flora, som vuxit på dessa marker och senare i issjölandet, 

 har hittills icke blivit funnen fossil annat än ytterst fragmentariskt. 

 För att finna den måste man söka den i avlagringar, som äro 

 äldre än eller samtidiga med de stora isdämda sjöarna. Alla 

 kända fossilförande avlagringar äro bildade efter issjöarnas avtapp- 

 ning och ha visat sig innehålla skogsflora, där på sin högsta höjd 

 någon enda alpin art varit inblandad. Visserligen finnes i några 

 av de jämtländska kalklufferna ett tunt bottenlager med Dryas och 

 Hippopliai' utan tall eller björk, men detta torde dock vara avsatt 

 efter skogsträdens invandring, och förekomsten betecknar endast 

 en edafiskt gynnad lokal kring en kalkkälla, där det dröjt ett 

 ögonblick längre, innan skogen förmått spränga den ursprungliga 

 fioran. 



Utsikten att ovan issjönivåerna tinna fossilförande lager från 

 issjötiden är ej stor. Alla småbäcken måste ha haft öppna 

 vattenytor, och torvbildande växtsamhällen kunna ej gärna ha 

 existerat. Gyttjor bildas ej (eller åtminstone inga av betydelse) 

 under arktiska förhållanden (se N. Hahz, Bidrag till Danmarks 

 senglaciale Flora og Fauna. D. G. U. II N:r 11, Köpenhamn 

 1902). Återstå alltså svämbildningar och issjösediment. De förra 

 torde i regef vara förstörda med rubbade och sönderskurna lager- 

 följder. Det är i issjösedimenten man har största utsikten att 

 finna rester av den västliga fioran. Sådana fynd ha också gjorts,* 

 men endast några över hela Skandinavien utbredda mossor ha 

 kunnat till arten bestämmas, vilket ju lämnar föga upplysning om 

 florans karaktär. Hittills undersökta issjösediment ha visat sig 

 vara utomordentligt fossilfattiga; stora mängder ha måst under- 

 sökas för att få fram ett enda växtfragment. 



Under mina mångåriga botaniska undersökningar i södra Jämt- 

 land och norra Härjedalen har jag ihärdigt sökt någon fossilförande 

 issjötidsavlagring. Väl tusen profiler hade upptagits — med nega- 

 tivt resultat. I slutet av augusti 1914 grävde jag emellertid på 

 okynne i en liten bäckskärning på Västra Enadalshöjden, 945 m. 

 ö. h. Under mäktiga torv- och sandlager låg den grå issjösanden 

 fullspäckad med fossil. Uppmuntrad av denna framgång sökte 

 jag envist vidare hela sommaren 1915, dock förgäves. Men den 



' A. G. Höghom: Om interglaciala avlagringar i .Jämtland, ("i. F. K. l.S*l.'i. H. 1. 



