;»28 IIAIiliV SMIIIl. 



höga nivå är känd. IMckenet är, som nämnts, nu alldeles öppet, 

 men även om man tänker sig, att den dämmande vallen blivit 

 borteroderad under senare tider, tillåter dock ej platsens topografi, 

 att depressionen någonsin varit stort mera än en meter. Sanden 

 är så ytterligt jämnt sorterad, linkornig och plant skiktad, att den 

 måste ha avsatts i lugnt vatten och på något djup. En annan sak. 

 Issjösanden har så ytterst karaktäristiska egenskaper, alt jag knap- 

 past tror på möjligheten av någon felbestämning. 



Men hur få en issjö, vars yta ligger på minst \)7)() m i denna 

 breda dalgång, som är öppen mot nordväst och väster? Jag 

 föreställer mig, att vi här ha ett spår av de nunatakksjöar, som 

 bildats kring Sylfjällen och Snasahögarna, och från ett stadium, 

 då dessa sammansmält och nivån sjunkit så djupt, att de låga 

 Enadalshöjderna nådde över vattenytan. På dessa »öar^ har 

 den funna floran vuxit. 



Under likartade förhållanden ha de båda andra fossilförande 

 glaciala avlagringarna bildats. Dalgången, där Skurdalsglacialen 

 avsatts, ligger väster om Storlipasset och på högre nivå, helt 

 öppen mot Trondhjemsfjorden. Där finnes väl ingen möjlighet att 

 länka sig någon isdämd sjö: man måste antaga tillvaron av en 

 nunatakksjö, som omfattat Skurdalshöjderna. 



Snasa-avlagringarna ligga obetydligt ovan traktens högsta kända 

 issjö — Högboms Ena-issjö 750 m ö. b. Antagligen äro de fossil 

 ' förande lagren avsatta under de sista stadierna av Snasahögarnas 

 nunatakksjö eller också i någon isdämd sjö, som legat högre än 

 de hittills kända. 



Ur bottenlagren av mossen vid Helagshyddan kan man utläsa 

 en punkt av intresse för vissa tidsbestämningar. Som nämnts 

 är denna lagerföljd vald som ly[) för den inom hela Norrland 

 alltid återkommande, vare sig det är (iver eller under fossil barr- 

 skogsgräns. Den första Horan innehåller alltid, utom en eller 

 annan alpin art, björk eller tall. Helagshyddans mosse ligger på 

 samma nivå som och endast 5 å 600 m från de stora ändmoräner. 

 som Helagsglaciären bildade under lokalglaciationens tid. Den 

 första Hora, som infann sig på })latsen. var tempererad, icke 

 glacial. 



Det torde icke vara för djärvt att antaga, att tiden för lokal- 

 glaciationen sammanfaller med tiden för det finiglaciala stille 

 ståndet i isavsmältningen. När lokalglaciationen upphör, är värme- 

 tiden inne, och bland de första växter, som infinna sig på plat- 

 sen, är björken. Jag anser därför, att tiden för den glaciala 

 Horans tillvaro ej kan ha inträffat senare än lokalglaciationen. 



