till sin rätt. Styrelsen far framhålla, att endast på detta sätt arbetet kan väl avvägas och 

 dess ekonomiska sidor ur alla synpunkter bäst tillgodoses. 



.Styrelsen har emellertid härmed icke velat säga, att icke avdikningar, dräneringar å 

 hyggen och föryngringsplatser m. m. alltfort med intensitet böra bedrivas. 



Ett steg i riktning mot att erhålla en mera enhetlig plan för avdikningar är taget genom 

 Riksdagens beslut, att enligt dess skrivelse n:o 9 mom. 51 av år 1916 för undersökningar 

 av staten tillhöriga mossar i huvudsaklig överensstämmelse med av lantbruksstyrelsen till- 

 styrkt plan under nionde huvudtiteln å extra stat för år 191 7 anvisa ett anslag av 10,000 

 kronor. 



Såsom främjande samma önskemål må även anföras den inventering av odlingsjord å 

 kronomark i Norrland och Dalarna under år 1916, för vilken plan fastställts av Eders Kungl. 

 Maj:t den 2 maj 19 16, vilken inventering avser utredning angående belägenheten, storleken 

 och beskaffenheten av kronomark, som kan befinnas lämplig för uppodling, varvid skulle 

 komma i betraktande dels torvmark, dels fastmark. 



I fråga om speciell planläggning och kostnadsberäkning för stora sumptrakters avdikning 

 torde det även efter revirens reglering kunna förekomma fall, då arbetet ej bör planläggas 

 av jägmästarna. Sådana arbeten måste nämligen anses såsom extra ordinära, till vilka hänsyn 

 ej kan fästas vid bestämmandet av revirens omfattning. I annat fall skulle, sedan ett dylikt 

 större arbete utförts, övriga revirgöromål möjligen icke komma att upptaga en jägmästares 

 hela arbetstid. 



Beträffande de sakkunnigas uttalande under ht t. e., att uppmärksamhet borde ägnas däråt, 

 att arbete och kostnader endast skulle nedläggas på sådana mossmarker, som kunde förutses 

 komma att efter torrläggningen bliva skogsproduktiva, får styrelsen erinra därom, alt det i 

 vissa fall är av vikt att utföra s. k. försvarsdikningar å mossar, som i och för sig icke 

 kunna beräknas att genom avdikning bringas i skogsproduktivt skick. Dessa försvarsdik- 

 ningar avse att skydda sådan skogbärande mark, som genom sitt läge intill vissa högmossar 

 äro utsatta för fara att försumpas. Ehuru dessa dikningar alltså ej avse mossmarkernas torr- 

 läggning och ej heller att höja markens produktivitet, äro de likväl av betydelse för att 

 bevara skogsmarken vid produktivitet. 



Beträffande den norrländska skogsvårdskornmittens uttalande, att arbetet med diknings- 

 planers upprättande och övervakandet av dikningsarbetens utförande borde anförtros åt sär- 

 skilda tjänstemän får styrelsen nämna, att styrelsen numera med gott resultat ordnat dessa 

 arbeten så, att skogstjänstemän upprätta planerna för större dikningsföretag, varemot planer, 

 som avse dikningar i mindre skala under jägmästarens ledning, uppgöras av förmän, vilka 

 jämväl ha sig anförtrott att övervaka arbetenas utförande. 



I fråga om höjande av virkeskapitalets avkastning hava de skogssakkunniga för 



södra Sverige å sid. 70 — 74 och 203—211 framlagt ett flertal beaktansvärda synpunkter, 

 varvid framförallt behandlats spörsmål, som beröra föryngringen och vården om de uppväxande 

 bestånden. 



I syfte alt härvidlag åstadkomma förbättrade förhållanden ha de sakkunniga föreslagit: 

 »a) att större hänsyn än hittills tages till skogsfröets härstamning samt att kottinsam- 

 lingen för de allmänna skogarnas behov om möjligt så regleras, att den ej sällan å varg- 

 typer skeende insamlingen undvikes ; 



b) att genom röjning en bättre vård än hittills ägnas de färdiga kulturerna, så att träd- 

 slagsblandningen redan från beståndets tidigaste år kan regleras; 



c) att betning förbjudes å de allmänna skogarna, samt att, där de skogarna tillhörande 

 jordbruken ej helt kunna undvara skogsbetet, hägnade beteshagar inrättas; 



d) att de beståndsvårdande huggningarna, gallringar och ljushuggningar, städse bedrivas i 

 hela den omfattning, som skogarnas tillstånd kräver, samt att erforderliga medel för dessa 

 huggningars verkställande alltid ställas till förfogande; samt 



e) att avverkningsberäkningarna verkställas för större skogliga enheter än nu, varigenom 

 ett hastigare tillgodogörande av befintliga tillgångar av avverkningsmogen skog kan ske.» 



Överjägmästarna hava, där de haft några erinringar att framställa i fråga om dessa syn- 

 punkter, huvudsakligen yttrat sig rörande förslaget Utt. c. Överjägmästaren i Bergslags- 

 distriktet instämmer livligt med de sakkunniga däri, att skogsbetet »bör helt avlysas från de 



