13 



allmänna skogarna >. Överjägmästaren i Östra distriktet säger: »För de gårdar och torp, som 

 ligga på kronoparkema, är enligt mitt förmenande skogsbetet i de flesta fall oundgängligt. 

 Jordbruket är ofta litet och icke av bästa slag, sä att uteslutande stallfodring och tjudring 

 på vallar skulle alltlor mycket inkräkta på dess avkastning. Betningen gör onekligen skada, 

 i svnnerhet på vissa platser, men på större skogar med icke allttor många jordbrukslägen- 

 heter äro skadorna på det hela taget ganska små.» Beträffande kronans jordbruksdomäner, 

 ecklesiastika skogar m. fl. gör samma överjägmästare gällande, att jordbruket här ofta vore 

 så stort, att det kunde reda sig skogsbetet förutan. En reglering av betesförhållandena vore 

 dock önskvärd. 



T. f. öveiiägmästaren i Sm<ilanJs distrikt anser en »måtdig betning under därför lämplig 

 tid ingalunda alltid vara till så stor skada för skogarna. > Han anser dock en inskränkning 

 i betesrätten överhuvudtaget böra ske särskilt beträffande kronodomänema. 



Överjägmästaren i Södra distriktet anser, att ett intensivt utnyttjande av betet på de all- 

 männa skogarna så vitt möjligt borde inskränkas. Han framhåller dock, att en avsevärd 

 inkomst i de sydligaste provinserna kunde erhållas genom upplåtande i vissa fall av bete till 

 kronans arrendatorer eller andra och detta utan skada för skogshushållningen, förutsatt att 

 nödvändiga bestämmelser i fråga om betesdjurens art, betestidens längd o. s. v. fastställdes, 

 och deras efterle%"nad övervakades. Han håller före, att i åtskilliga faU »skogsväsendets och 

 det allmännas intresse bäst skulle tillgodoses genom avsättande av tjänliga, för skogsbörd 

 mindre lämpade betesområden tor vederbörande brukares begagnande. > 



Domänst^Telsen, som i det väsendiga delar de här ovan refererade av de skogssakkunniga 

 for södra Sverige angivna sjTipunktema, far med avseende härpå anföra följande. 



Betydelsen av fröets härstamning, torslag litf. a., beaktades av styrelsen redan tor omkring 

 25 år sedan så till vida, att förbud vid den tiden utfärdades för skogsstatens tjänstemän att 

 vid skogskulturer å allmänna skogar använda tjskt tallfrö. Det hade nämligen redan då 

 visat sig, att skogsbestånd uppdragna av frö, som härstammade från tyska tallar, företett en 

 typ \"ida underlägsen den, som vore utmärkande för de svenska tallskogarna. 



En och annan av statens skogstjänstemän sökte redan under iSgotalet utbreda ökad känne- 

 dom om betydelsen av skogsfröets härstamning. I Tidskrift för skogshiishällning är 189S 

 publicerades af V. Th. Örtenblad en uppsats, vari bland annat säges: »Min uppfattning på 

 grund av de undersökningar jag utfört är alltså, att egenskapemas ärftlighet hos skogsträden 

 sträcker sig ej blott till artkaraktärerna och lokalt fixerade egenskaper, utan ock till indi\-idens 

 normala egenskaper samt i viss grad även till dess abnorma drag.» Aren därpå publicerades i 

 samma tidskrift tre uppsatser, berörande detta ämne. En av dem redogör for de undersökningar 

 om ärfdigheten hos tallen, som utförts av de Jlimorin vid les Barres i Frankrike. Däri 

 omtalas bland annat, att i en trädgård nära Paris funnos t^■å tallar av olika yttre typ. Den 

 enas krona var pyramidisk, något utbredd, men reguliär. Den andras grenar sträckte sig 

 horisontalt ut från trädets stam. Frö av båda träden utsåddes särskilt tor sig och plantomas 

 utseende visade, att de i utpräglad grad bevarat moderträdets ovan antydda typ. 



De Vilmorins undersökningar hava emellertid hmmdsakligen avsett att \"isa ärfdigheten 

 hos klimatiskt fixerade raser, i vilket avseende hans resultat siå les Barres måste anses vara 

 av stor betj-delse. 



I vårt land har man vid statens fröklängningsanstalter sökt ullgodogöra sig erfarenheterna 

 angående fröets härstamning på det sätt, att så vidt möjligt fi^n skilda revir för klängning 

 insända kottpartier blivit klängda vart for sig, varigenom det frö, som härstammat från 

 ett revirs skogar kunnat komma till användning vid skogsodling på samma skogar. Så har 

 förfarits under senare åren vid de norrländska fröklängningsanstaltema. Vad de sakkunniga 

 i detta avseende anföra på sid. 204 i betänkandet torde avse statens fröklängningsanstalt i 

 Västergödand. Där har emellertid sedan kotlinsamlingssäsongen 19 14 — 191 5 kotten för- 

 delats och klängts med hänsyn till insamlingsorten. huN-udsakligen länsvis, varefter fröet så 

 vitt möjligt distribuerats med avseende fastat vid insamlingsplatsen. Denna anstalt levererar 

 för när\arande frö till samdiga revir inom de fem södra överjägmästardistrikten. men då till- 

 gången å kött vissa år är mycket lokaliserad, har det åtminstone hittills mött svårigheter att 

 i varje fall strängt genomföra en distribution till varje ort av frö med ursprung därifrån. 



Domänstj-relsen har i sina reglementariska föreskrifter av den 31 januari 1910 punkt 85 

 framhållit betjdelsen av att frö av i orten skördad kött i största möjliga utsträckning användes 

 för sådd såväl i skogsmark som i synnerhet i plantskolor. Då fröbehovet ej kan fyllas från 

 statens fröklängningsanstalter, verkställes klängning av bevakningspersonalen i sollavar, var- 



