i8 



Industriell verksamhet för förädling av trävaror. 



Domänstyrelsen har redan den l6 juni 1908 i underdånig skrivelse ifrågasatt, huruvida 

 icke staten borde inom Norrbottens län anlägga ett eget sågverk för att därå försåga de 

 virkespartier, för vilka skäliga priser vid auktionsförsäljning icke erhöUes, samt en större 

 pappersmassefabrik för tillgodogörande av mindre virkesdimensioner, som borde uttagas ur 

 skogarna, ävensom avfall efter timmeravverkningarna. 



I motiveringen till denna framställning anförde styrelsen bland annat, att, ehuru det i 

 regel vore riktigt, att staten ej själv bedreve industriell verksamhet för förädling av trävaror, 

 sådana undantagsförhållanden likväl kunde givas, som gjorde en dylik verksamhet för statens 

 räkning nödig. 



Dylika förhållanden förefunnes enligt styrelsens mening då i Norrbottens län. 



Styrelsen hemställde tillika att, enär den norrländska skogsvårdskommittéti komme att vid 

 den tiden företaga en resa inom bland annat Norrbottens län, Eders Kungl. Maj:t täcktes 

 åt kommittén anförtro att verkställa vidare utredning av de synpunkter, som styrelsen fram- 

 hållit i sin skrivelse. 



Sedan Eders Kungl. Maj:t remitterat skrivelsen till kommittén, har denna däröver i sitt 

 betänkande avgivit utlåtande, sid. 540 — 553, och därvid framhållit, att kommittén i likhet 

 med domänstyrelsen ansåge, att det i regel måste anses riktigt, att staten icke själv bedreve 

 industriell verksamhet. Att fall icke desto mindre kunde förekomma, då ett motsatt förhål- 

 lande inträdde, vore emellertid oomtvistligt. 



Kommitténs därefter följande utredning avser främst de förhållanden, som vore rådande 

 inom Norrbottens län, och särskilt de priser, som erhållits vid försäljning å rot av kronans 

 virke därstädes. 



Slutligen erinrar kommittén, att den i annat sammanhang, sid. 225 — 227, framhållit, att 

 det från statens sida borde övervägas, huruvida icke försäljning av virke från kronans skogar 

 i Norrland i någon mån kunde ske i form av leverans utav avverkat och vid vattendragen 

 upplagt virke. Kommittén hade visserligen därvid förnämligast haft tanken riktad på möj- 

 ligheterna att genom dylika åtgärder förbättra den ekonomiska ställningen för de nybyggare, 

 som under statens hägn bosatt sig på kronoparkerna, men dock icke förbisett, att härigenom 

 samtidigt möjligen ekonomiska fördelar ej minst i fråga om vården av skogarna skulle kunna 

 tillskyndas kronan. Utöver dylika åtgärder syntes staten näppeligen böra sträcka sin verk- 

 samhet på det industriella området uti ifrågavarande trakter. Kommittén ansåge tillräckliga 

 skäl icke föreligga, att, på sätt domänstyrelsen ifrågasatt, för statens räkning i Norrbottens 

 län anlägga fabriker för sågning av trävaror och tillverkning av trämassa. 



Mot denna av kommitténs flertal omfattade mening anförde en av dess ledamöter, över- 

 jägmästaren P. O. Welander, en reservation, sid. 736 — 762, och framhöll därvid bland annat, 

 att statens skogshushållning såsom sådan icke behövde omfatta vare sig avverkning av skog 

 eller virkets förädling, men att detta i vissa fall dock kunde vara önskvärt och nödvändigt 

 för vinnande av bättre ekonomiskt resultat av hushållningen. Då kommittén principiellt 

 ställt sig avvisande till domänstyrelsens förslag, hade han ej ensam ansett sig kunna lämna 

 något exakt förslag vare sig om storleken av de kostnader, som en eventuell anläggning 

 skulle komma att draga, eller om lämpligt läge för en sådan, utan hade han inskränkt sig 

 till att i stora drag framhålla såväl de finansiella fördelar, som domänstyrelsens förslag enligt 

 hans mening innebure, som ock de möjligheter till utveckling lör skogsvård å statsskogarna, 

 som samma förslag kunde medföra. 



Detta Welanders uttalande har därefter å ett skogsvårdsföreningens möte varit föremål 

 för kritik. 



I det yttrande överjägmästaren i dåvarande Luleå distrikt den 13 september 191 2 avgav 

 med anledning av den norrländska skogsvårdskommitténs utredning rörande frågan om be- 

 drivande av industriell verksamhet i Norrbotten för statens räkning framhöll han : 



att de priser staten senaste åren erhållit för å rot sålda utstämplingar från kronoskogarna 

 inom distriktet ej motsvarade vad som under gynnsamma förhållandan bort kunna erhållas ; 



att trämasseindustrien i Norr- och Västerbotten ej kunde konsumera den råvara, som 

 utbjödes ; 



att trämassevirket borde kunna lämna staten större behållning genom förädling vid ett 

 av staten drivet verk än genom försäljning till inhemska avnämare, men 



att det emellertid borde tagas i betraktande, att organisationen av förädlingsverk för såg- 



