•idä till följd av ringbildning bland kronans virkesavnämare eller eljest rundvirkesprisen 

 hota att bli oskäligt nedpressade, varvid särskilt för smärre skogar flyttbara sågverk kunna 

 komma till användning; 



då kommunikationerna från en allmän skog äro sådana, att ej avsättning för rundvirke, 

 men väl för den sågade varan kan beredas; 



då kronan vid markinköp förvärvat såganläggningar, vilkas fortsatta drift befinnes vara 

 förmånlig; samt 



i övrigt då genom en fullt pålitlig kalkyl kan påvisas, att anläggandet av ett sågverk å 

 ett skogskomplex kan höja virkesförrådets rotnettovärde.» 



I anslutning härtill hemställa de sakkunniga, på grund av vad de i motiveringen anfört: 



taft å revir med sågverksrörelse bokföringen blir så ordnad, att resultatet av denna rö- 

 relse klart framgår; , 



att fasta sågverksanläggningar endast böra förekomma å så stora allmänna skogar, att dessa 

 kunna mata sågverket; 



att,^ med åsidosättande av anciennitetsprincipen vid befordringen, till jägmästare å de revir, 

 där sågverksrörelse bedrives, endast förordnas personer med ingående teoretisk kännedom 

 om samt praktisk erfarenhet i sågverksbranschen samt; 



att, där så skulle visa sig erforderligt, de allmänna föreskrifter, som lända till efterrättelse 

 vid skogsstatens tjänsteförvaltning, göras något friare i fråga om statens såg^^erkshantering, 

 på det att denna må kunna bedrivas efter så praktiska och smidiga affärsmetoder som möjligt.» 



I anledning av vad de skogssakkunniga för södra Sverige sålunda anfört har överjag- 

 mästaren i Södra distriktet i sitt yttrande framhållit, att ett inrättande av mindre sågar å de 

 större kronoparkerna för uppsågning av kronans virke till husbehov och till försäljning skulle 

 medföra så stora fördelar för kronan, att denna gren av statens skogshantering borde fa vid- 

 sträcktare användning än nu. 



De extra jägmästarnas förbund har i sitt underdåniga yttrande den 9 januari 191 7 i 

 anledning av de sakkunnigas förslag hemställt, »att vid tillsättande av revirförvaltaretjänster 

 å revir försedda med såganläggning sågteknisk fackkunskap och praktisk erfarenhet i såg- 

 verksbranschen icke må tillmätas så avgörande betydelse, som de sakkunniga tillagt dessa 

 kvalifikationer». 



För egen del får domänstyrelsen anföra. 



Vid en jämförelse mellan vad de skogssakkunniga för södra Sverige sålunda hemställt 

 och vad den norrländska skogskommittén i samma fråga uttalat, visar sig en rätt stor skillnad. 



Olikheten får helt visst sin bästa förklaring däri, att den norrländska skogsvårdskommittén 

 uteslutande avsett så stora industriella anläggningar, att de ej vore törenliga med revirför- 

 valtning. 



^ Styrelsen har för sin del intet väsentligt att erinra mot vad nyssnämnda kommitté i denna 

 fråga uttalat. Det synes ej heller stå i strid mot vad styrelsen anfört i sin förut nämnda 

 underdåniga skrivelse den 16 juni 1908. Dock tillåter- sig styrelsen ytterligare betona, att 

 det såsom princip må anses mindre lämpligt, att kronan bedriver fabriksverksamhet med 

 större anläggningar vare sig för försågning av virke eller för tillverkning av trämassa. För 

 statens del kan svårligen ordnas så, att det personliga intresset blir på samma sätt repre- 

 senterat som vid dylika anläggningar i privat ägo. Därvid är nämligen ägaren ofta ledare 

 eller ock i tillfälle att på nära håll följa driften. I fråga om bolag är chefen för anläggnin- 

 gen ofta aktieägare eller göres intresserad för rörelsens resultat genom tantiéme. Befinnes 

 en avlönad chef ej vara vuxen sin uppgift, göres ombyte, vilket i regel kan ske inom myc- 

 ket kort tid. För en chef, som befinnes äga framstående duglighet, ökas avlöningen ofta 

 till belopp, som icke ens till närmelsevis ernås av statens högsta ämbetsmän. 



Något dylikt torde icke kunna ifrågakomma vid industrianläggningar tillhörande kronan. 

 Visserligen skulle befattningar, för vilkas fyllande erfordrades särskilda kvalifikationer, kunna 

 tillsättas allenast på förordnande tills vidare. Men för att göra en dylik tjänst begärlig, måste 

 den vara förenad med synnerligen goda avlöningsförmåner, vilka kunna utgöra en lockelse 

 ej blott för ordinarie och extra skogstjänstemän utan även för enskilda fackmän. 



Det är sålunda enligt styrelsens mening, då fråga är om stora anläggningar, ej tillräckligt 

 att sätta den på stat anslagna lönen högre än för en befattning, där en dylik anläggning ej 



