32 



som antingen skola fällas uteslutande för husbehov eller ock äro avsedda till försäljning un- 

 der hand för förbrukning i orten och utgöra allenast ett mindre antal. > 



Genom den förändrade lydelse, som denna paragraf erhållit i den förnyade nådiga in- 

 struktionen, har jägmästaren erhållit ökad befogenhet att anförtro den bevakande personalen 

 utförandet av utsyning och stämpling av virke under vissa omständigheter. Utöver förutva- 

 rande rätt att handlägga dylika arbeten ha kronojägare och kronoskogvaktare (ävensom 

 tillsyningsmän inom skogsvårdsområde i Norr- och Västerbottens län) medgivits att på egen 

 hand, efter förut meddelad instruktion av jägmästaren, avstämpla för rensningshuggning, utan 

 att vara bunden av hyggesgränser, avtorkande och skadade träd, smärre träd, som ä äldre 

 timmerhygge stå till hinder för föryngringen, samt träd avsedda till försäljning under hand 

 för förbrukning inom orten. 



Denna ökade rättighet för jägmästaren att uppdraga åt den bevakande personalen ut- 

 förandet av dessa arbeten har åvägabragt en väsentlig lättnad i hans arbete som förvaltare. 



Enligt § 25 i 1909 års instruktion äger jägmästaren att under hand till ortens pris sälja 

 «röjnings- och hjälpgallringsvirke till mindre belopp och av ringare värde, i mätningslinjer 

 fällda träd ävensom toppar, grenar och annat skogsavfall.» Enligt § 26 i 1916 års förnyade 

 instruktion äger jägmästaren numera förutom ovannämnda slag av virke jämväl under hand 

 till ortens pris avyttra »för husbehovsändamål i orten avsett virke.» Härmed är alltså jäg- 

 mästaren förlänad en ej oväsentligt ökad frihet i sin förvaltning. 



I fråga om jägmästares rätt till jämkningar i de enligt fastställt förvaltningsförslag bevil- 

 jade anslag får styrelsen hänvisa till vad därom å sid. 39 i detta utlåtande är anfört. 

 Den frihet, som i detta avseende jämlikt 1 910 års reglementariska föreskrifter tillkommer 

 jägmästaren, är i huvudsak större än den de skogssakkunniga för södra Sverige jämlikt deras 

 förslag till revirfönaltningens åligganden velat tillerkänna honom. 



Den granskning och kritik, som de skogssakkitnniga för södra Sverige framburit rörande 

 den nuvarande administrationen, sammanfaller så i huvudsak med den norrländska skogs- 

 vårdskommitténs, att styrelsen med hänvisning till sitt förut nämnda underdåniga utlåtande den 

 27 september 191 1, ävensom till vad styrelsen här ovan anfört, icke anser sig i detta samman- 

 hang böra förebringa något ytterligare. 



Overjägmästare Wallmos förslag till omorganisation, enligt vilket distriktsstyrelsernas che- 

 fer och tjänstemän skulle bilda stommen i domänstyrelsen och alltså samtliga förläggas till 

 Stockholm, utgör en utveckling av ett av honom tidigare framburet förslag, vars olägenheter 

 styrelsen påvisat i sitt nyssnämnda underdåniga utlåtande den 27 september 1911. Även 

 gentemot Wallmos nu senast avgivna förslag får styrelsen med avstyrkande av detsamma 

 framhålla, att vid samtliga inspekterande tjänstemäns stationering i Stockholm den kännedom 

 om och kontakt med ortsförhållandena, som en verklig ledning av förvaltningen tillika med 

 en effektiv inspektion och kontroll kräver, icke skulle kunna uppehållas genom de resor 

 »ett par, tre gånger om året», som dessa tjänstemän skulle komma att företaga till från 

 huvudstaden i regel mycket avlägsna distrikt och skogar. 



Utan att finna anledning att för närvarande i detalj granska de föreslagna distriktsstyrel- 

 sernas uppgifter, organisation m. m. får domänstyrelsen här endast framlägga några allmänna 

 reflexioner angående desamma. 



Vid en jämförelse mellan de skogssakkunnigas för södra Sverige och den norrländska 

 skogsvårdskommitténs förslag till distriktsstyrelser framträder en betydande skillnad i främsta 

 rummet beträffande distriktsstyrelsens personal och distriktens omfattning. 



Personalen torde enligt styrelsens mening icke kunna begränsas på sätt den norrländska 

 skogsvårdskommittén ifrågasatt, utan måste den även i fråga om Norrland och Dalarna ökas 

 med en kamrer, en kassör och två taxatorer. Den för södra landet beräknade kostnaden 

 av 70,000 kronor per distrikt måste bliva något större för Norrland, enär ju såsom hittills 

 de mera hälsoprövande förhållandena och de högre levnadskostnaderna norrut böra föranleda 

 en skälig ökning av tjänstgöringspenningar därstädes. Ävenledes torde den av kommittén 

 föreslagna avlöningen för det juridiska ombudet avsevärt böra höjas. 



Beträffande distriktens omfattning anser sig styrelsen böra erinra, att de skulle bliva allt 

 för stora, för att distriktsstyrelserna skulle kunna förvärva den »ingående kännedom om de 

 skogliga förhållandena å reviren ävensom utöva den vidgade och förbättrade inspektion», som 

 enligt de skogssakkunnigas för södra Sverige uttalande varit ett av huvudmotiven för deras förslag 



