framförallt ecklesiastik- och domänskogama, vilket biJroge till att hushållningen å skogarna av 

 dessa senare kategorier bleve mindre god; 



att en fiillt rättvis tbrdelning av personal- och diverse andra allmänna omkostnader mellan 

 å ena sidan de egendiga kronoskc^ama och å andra sidan ö^Tiga allmänna skogar lättast 

 kunde ske, om dessa var för sig hänfördes till skilda revir samt 



att dessa båda hu\-udgrupper av skt^ar så\-äl ifråga om skc^^amas beskaSenhet som för- 

 valtningens art vore varandra så olika, att det utan tvivel skulle %-ara till tordel. att de finge 

 särskilda tor\-aItare. som ej behövde splittra sitt arbete mellan de båda grupperna skogar, 

 utan kunde ägna sig odelat åt endera av dem. 



I detta sammanhang framhålla de sakkunniga vikten av, att särskilt de ecklesiastika sko- 

 garna måtte beredas en bättre vård och därmed avvinnas en högre avkastning med hänsvn 

 till de ekonomiska krav, som komme att ställas på kyrkofonden, och till de skattebördor ror 

 ecklesiastika ändamål, som vilade å församlingarna. 



Den invändning, som kunde göras emot en uppdelning av de allmänna skogarna på krono- 

 parks- och ecklesiastikrevir, nämligen att for4"aItningsutgiftema och personalens resekostnader 

 komme att ökas. tillmäta de sakkunniga icke »alltför stor betydelse» imder framhållaiuie 

 därav, 



att med de goda järnvägsförbindelser, som numera funnes inom så gott som alla re\-ir i 

 de fem södra distrikten, den tid. som ätginge tor jägmästarens resor mellan hemorten och 

 näirmaste järnvägsstation dU respektive skogar, vore jämförelsevis kort i förhållande till den 

 tid, som ägnades åt själva arbetet i skogen; 



att beträffande resekostnaderna dessa tiU allra största delen betingades av de höjda le\-nad5- 

 kostnadema under resa samt skjutsersättningar vid färder mellan skogen och närmaste järn- 

 vägsstation: vilka båda poster icke nedbringades, även om en geografisk revirdelning skulle 

 foretagas ; 



att den ökning av biljettkostnadema, som \iå den föreslagna indelningen skulle uppstå, 

 bleve en ren obetydlighet i jämförelse med andra omkostnader samt 



att av dessa skäl det ej torde spela så stor roll, om reviren »något> minskades till sin 

 omfattning, vilket kunde ske genom en geografisk uppdelning. 



A sid. 304 — 310 övei^ de sakkunniga till frågan om den storlek, som regiren borde 

 erhålla vid en reglering. Den ökning av skogspersonalen, som vore en av de främsta torut- 

 sättningama tor införandet av en bättre vård av de allmänna skogarna, skulle, framhålla de. 

 kunna åvägabringas därigenom, att med ett ungefärligt bibehållande av de nuvarande revirens 

 storlek den jägmästaren underlydande personalen av assistenter och andra ejrtra tjänstemän 

 ökades. Denna utväg vore emellertid försvarlig endast om brist f>å kvalificerade arbetskrafter 

 rådde. Eljest vore den olämplig av bland annat det skäl, att jägmästaren härind på 

 grund av revirets storlek ej skulle kunna torskaffa sig den erforderliga personliga känne- 

 domen om varje skog, utan nödgades behandla ett stort antal ärenden vid skrivbordet. 

 Varje re\-ir borde ej göras större, än att jägmästaren hunne inom detsamma personligen 

 planera och verkställa alla arbeten. \"ilka krävde kvalificerad arbetskraft. 



De sakkunniga göra därför gällande, att en minskning av förvaltningsområdenas storlek 

 borde ske och föreslå såsom medelstorlek per rerir 12.300 har. Denna areal vore beräknad 

 med tanke därpå, att alla allmänna skogar inom revåret skulle stå under skogsstatens omedel- 

 bara vård och tl^rvaltning. Ehuru%"äl ett större antal skogar törst småningom skulle komma 

 att föras imder skogsstatens förvaltning, vore detta ej något hinder for att redan nu verk- 

 ställa en reglering efter denna norm, då just å skogarna av denna kategori skc^svarden for 

 närvarande vore mest eftersatt. 



Vid denna reglering skidle jämkningar i arealsifiran ske allt efter skiftande skogsbiolo- 

 giska forhållanden, växlande avsättningsmöjligheter m. m. För de revir, dåir staten idkade 

 sågverksrörelse, och de s. k. skolreviren borde särskilt angi\~na synpunkter beaktas vid be- 

 stämmandet av deras storlek. 



De sakkunniga ha icke närmare undersökt, huru en re\"irreglering etter av dem före- 

 slagna normer praktiskt skulle gestalta sig. De inskränka sig till att på basis av de areal- 

 uppgifter, som av dem sammanförts i en tabellbilaga, göra ett överslag rörande det antal 

 revir, som skulle krävas i de fem södra överiägmästardistrikten. Under torutsättning av att 

 de 4 skolreviren i denna del av landet erhölle en medelareal av 4.000 har och övriga revir 

 av 12,500 har skulle erfordras 41 självständiga förvaltningsområden tor de egentliga stats- 

 skogarna och a 8 tor ecklesiastika m. fl. skogar. 



