62 



lo,ooo har, som föreningen Sveriges ordinarie jägmästare föreslagit, och jägmästaren ändock 

 »fa avsevärt mera tid över för att leda arbetena ute i skogarna, än om han hade ett mindre 

 förvaltningsområde, men, som de sakkunniga tänkt sig, tvingades att själv handlägga allt 

 bokföringsarbete, stämpling m. m.» 



De extra jägmästarnas förbund utvecklar å sid. 4 — Il i sitt yttrande närmare idén om 

 en klassificering av reviren. De helt olika krav, som revir av olika art ställde på den för- 

 valtande personalens duglighet, hänvisade på, att en »varaktig lyckligt lösning» av revirreg- 

 leringsproblemet huvudsakligen kunde ernås genom en gruppindelning eller en klassificering 

 av samtliga statsskogsrevir. En dylik klassificering vore såväl inom den enskilda affärsverk- 

 samheten som inom statsförvaltningen prövad och erkänd. De olika klasserna vore givetvis 

 inrättade för att på mest ändamålsenliga sätt tillgodose fordran på bästa möjliga skötsel av 

 de olika krävande för\'altningsenheterna. 



Inom statsskogsförvaltningen borde finnas tre revirklasser. 



Till den högsta eller i:sta klassens revir skulle hänföras våra största och värderikaste krono- 

 parker, på vilka en verkligt intensiv skogshushållning vore möjlig, till 2:dra klassens våra 

 medelstora skogar av större betydenhet jämte kringliggande områden, där åtminstone en 

 relativt intensiv skogsdrift vore möjlig; till den 3:dje klassens antingen ett komplex av mindre 

 spridda skogar eller också större och medelstora skogar så avlägset eller ogynnsamt belägna, 

 att endast en extensiv hushållning där kunde förekomma. 



De olika revirklasserna skulle berättiga sina innehavare till olika avlöningsförmåner, 50 % 

 högre för i:sta klassens än för 3:dje klassens revir. 



Fördelarna av detta system vore i huvudsak: 



att möjlighet »även inom statsskogsförvaltningen» skulle åvägabringas att å tjänster av 

 mera speciell karaktär placera personer, som verkligen besutte de kvalifikationer och den spe- 

 ciella utbildning, som ansåges nödiga för respektive tjänsters rätta förvaltande. Anciennitets- 

 principen torde därvid i många fall böra frångås, särskilt när det gällde att tillsätta jäg- 

 mästare å i:sta klassens och vissa andra revir samt 



att sen uppryckning av förvaltningen» kunde förv^äntas, dä nämligen en jägmästare genom 

 skicklig och energisk skötsel av sitt revir kunde erhålla befordran till ett annat av högre 

 klass med högre avlöning eller eventuellt få sitt eget revir upphöjt till högre klass. 



Den omständigheten att en dylik klassificiering effektivt kunde börja tillämpas först om 

 åtskilliga år, då man kunnat ersätta nu möjligen förefintliga mindre kvalificerade förvaltare vid 

 deras avgång ur tjänsten, borde icke utgöra något hinder lör att successive genomföra re- 

 formen. 



Beträffande de sakkunnigas förslag till en uppdelning av skogarna på kronoparks- och 

 ecklesiastikrevir yttrar förbundet, att vid en dylik gruppindelning fordran på revirens geogra- 

 fiska koncentration måste frångås, vilket i sin tur skulle medföra den olägenheten, att förvalt- 

 ningsenheterna bleve onödigt svärskötta. 



Där Eders Ktingl. Maj:ts befallningshavande haft något väsentligt att anföra ifråga om 

 revirregleringen, hava de med i huvudsak samma motivering, som anförts i ovan refererade 

 yttranden av överjägmästare och andra, avvisat förslaget om uppdelning av reviren på skilda 

 kategorier av skogar, särskilt framhållande att detta förslag ur kostnads- och organisatorisk 

 synpunkt vore olämpligt. 



Eders Kungl. Maj:ts befallningshavande i Östergötlands län har med bifogande av från 

 styrelserna för länets häradsallmänningar infordrade yttranden, i vilka de sakkunnigas förslag 

 beträffande häradsallmänningarna avstyrkas, uttalat, att de inom länet befintliga självstyrda 

 allmänningarna i stort sett sköttes tillfredsställande och att, ehuru fördelar vore förenade med 

 införande av en enhetlig hushållning jämväl å dessa skogar, det icke borde förbises, att en 

 mönstergill skogshushållning å en allmänning under delägarnes egen förvaltning vore ägnad 

 att verka höjande på den enskilda skogsvården. 



Den norrländska skogsvärdskomniitte'n hade med hänvisning till sitt förslag om atthand- 

 havandet av den enskilda skogslagstiftningen skulle avlyftas från revirförvaltningarna och 

 överlämnas åt särskilda skogstjänstemän icke ansett nödigt att hemställa om någon delning 

 av de revir, som förefunnos vid betänkandets avgivande år 19 12. Den ökning av arbets- 

 krafterna, som efter ett godkännande av kommitténs organisationsförslag kunde visa sig er- 

 forderlig, komme, enligt kommitténs uttalande, säkerligen att för en tämligen lång tid framåt 



