64 



de allmänna skogarna på s. k. kronoparks- och ecklesiastikrevir, får styrelsen framställa 

 vissa erinringar. 



De sakkunnigas uttalande, att den sämre vård, som i jämförelse med de egentliga stats- 

 skogarna skulle ägnats övriga allmänna skogar, till övervägande del berodde därpå, att jäg- 

 mästarna såsom statstjänare arbetade med större intressse med de förra skogarna, kan sty- 

 relsen icke biträda. Där en dylik skillnad i hushållningen kan påvisas, beror den på andra 

 orsaker, som de sakkunniga mera ställt i bakgrunden, och därvid i första hand på att gäl- 

 lande författningar angående skogsmarkens och virkesavkastningens disposition hindrat hus- 

 hållningen å de smärre skogarna — domänskogar, boställsskogar m. fl. — att nå samma ut- 

 veckling som å kronoparkerna. 



Dessutom är att bemärka, att, då en intensiv skogsvård håller på att arbeta sig fram inom 

 ett förvaltningsområde, den i första hand i regel kommer att tillämpas på de större skogarna. 

 Såväl med hänsyn till förvaltnings- och administrationskostnader som till försäljningsverksam- 

 het äga de större skogarna oftast bättre förutsättningar för en intensiv drift än de smärre, 

 varjämte tillgången på vana skogsarbetare i regel är bättre på de större skogarna. Den om- 

 ständigheten, att en mindre utvecklad skogsskötsel kunnat konstateras å de smärre skogarna, 

 är alltså även att tillskriva det utvecklingsstaduim^ vari skogsskötseln ännu mångenstädes be- 

 finner sig. Styrelsen är övertygad därom, alt allt efter som förutsättningarna för en intensiv 

 skogsvård till följd av stegrade virkespriser, ökad tillgång på arbetskraft m. m. vidgas, denna 

 kommer att kunna utövas å alla skogar, oavsett om de till följd av sin mindre storlek och 

 andra omständigheter förut ägt mindre betingelser därför. 



En fullt rättvis fördelning av kostnaderna för förvaltning, tillsyn och kontroll för de olika 

 kategorierna av allmänna skogar är synnerligen eftersträvansvärd och skulle bland annat 

 ställa det ekonomiska resultatet av kronoparkernas förvaltning i en helt annan dager än nu. 



Denna fråga har länge varit föremål för styrelsens uppmärksamhet. Redan i sitt regle- 

 ringsförslag för skogsstaten av år 1884 föreslog domänstyrelsen, att en viss del av de eckle- 

 siastika skogarnas avkastning skulle indragas till statsverket såsom ersättning för skogsstatens 

 bestyr med dessa skogar. Domänstyrelsen anbefalldes emellertid att omarbeta detta förslag 

 enligt vissa direktiv. Ett nytt förslag utarbetades då, enligt vilket statsverkets gottgörelse för 

 de ecklesiastika skogarna kom att belöpa sig till föga mera än hälften av den i det ursprung- 

 liga förslaget beräknade ersättningen. I Eders Kungl. Maj:ts skrivelse den 29 november 

 1889 till domänstyrelsen angående ny reglering av skogsstaten m. m. stadgades, att ersätt- 

 ning i enlighet med de i det sista förslaget angivna lägre grunderna skulle ingå till stats- 

 verket för skogsstatens handhavande av ej endast ecklesiastika skogar utan även av vissa 

 andra kategorier av skogar, som stode under skogsstatens vård och förvaltning. 



1902 års löneregleringskommitté föreslog, att statsverkets ersättning för nu ifrågavarande 

 skogar skulle beräknas efter deras areal. Domänstyrelsen erhöll sedermera av Eders Kungl. 

 Maj:t i uppdrag att verkställa närmare utredning angående dylik beräkning efter areal, och 

 har styrelsen i anledning därav senast den 27 september 1911 avgivit ett underdånigt för- 

 slag rörande förändrade grunder för utgåendet av statsverkets ersättning för bestyret med 

 vissa grupper allmänna skogar. Detta förslag har ännu icke föranlett någon åtgärd, väl be- 

 roende på att det ansetts önskvärt att a%Takta de tillsatta kommittéernas förslag. 



Vid ett genomförande av de sakkunnigas förslag till inrättande av kronoparks- ooh eckle- 

 siastika revir skulle denna fråga endast lösas partiellt, och det kunde befaras, att den tills- 

 vidare låstes fast utan att 'ernå en fullt tillfredsställande lösning. Enligt de sakkunnigas för- 

 slag komme statsverket bland annat att ensam få vidkännas kostnaderna för den lokala mel- 

 laninstansen, och för de olika kategorierna av skogar inom ecklesiastikreviren skulle fortfa- 

 rande yppa sig svårigheter vid fördelningen av ovannämnda kostnader. Kan dessutom de 

 sakkunnigas förslag icke genomföras för hela landet utan endast lokalt, kommer denna fråga 

 att än mera invecklas. 



De sakkunniga ha själva velat bemöta den invändning, som ligger nära till hands att göra 

 emot ett inrättande av särskilda kronoparks- och ecklesiastikrevir, nämligen att reviren på 

 detta sätt skulle tänjas ut över alltför stora vidder, varmed skulle följa ökade kostnader för 

 förvaltning, resor m. m. De kommo därvid till den slutsatsen, att denna verkan icke skulle 

 vara av större betydelse. 



De sakkunniga synas emellertid härvid icke ha beaktat, att med en stegrad intensitet i 

 hushållningen följer för jägmästaren en tvingande nödvändighet att årligen till varje skog 

 företaga ett allt större antal resor för tillsyn av de arbeten av olika art, som året runt pågå. 

 Den tid, som måste ägnas åt själva resorna, växer därför alltjämt. Det är av denna orsak 



