67 



Styrelsen får emellertid framhålla, att frågan om en revirreglering icke löses så summa- 

 riskt, som man av de sakkunnigas förslag kunde antaga eller genom att blott och bart fixera 

 en viss medelareal. Skiftande skogsbiologiska förhållanden, växlande avsättningsmöjligheter, 

 skogamas antal och kamerala natur m. m. samverka därtill, att de gränser, inom vilka ett 

 revirs storlek bör hålla sig, äro mycket vida, varför betj-dande jämkningar av arealsiffran för 

 åstadkommande av likvärdighet olika revir emellan måste ske. Detta avspeglas i arealsiffroma 

 för de nuvarande reviren i de fem södra distrikten, där arealforhällandet mellan de minsta 

 och största reviren är ungefär 1:4, ävensom i de av överjägmästama avgivna, ovan refererade 

 yttrandena beträffande den lämpliga revirstorleken. 



I fråga om sågA-erksre\'irens storlek ha de sakkunniga uttalat, att de av dem angi\Tia medel- 

 arealsiffrorna icke borde gälla. Det borde nämligen vid en reglering av sådana revir tillses, 

 att den jägmästare, som hade sågverkets skötsel om hand, jämväl bleve chef för förvaltningen 

 av alla de skogar, som hu\mdsakligen levererade virke till sågverket. 



Stj-relsen anser, att en närliggande synpunkt understundom bör beaktas vid bestämmandet 

 av omfattningen även av andra revir än såg^■erksrevir. Från större skogskomplex är det 

 ofta fallet, att virket utdrives till samma flottled, utforslas till samma konsumtionsort, for- 

 säljes genom ett fatal större och därigenom förmånligare leveranser o. s. v. För vinnande 

 av nödig aftarsmässighet och förenkling av förvaltningen i sin helhet är då önskligt, att 

 sådana komplex icke splittras sönder på flera re\-ir utan om möjligt hällas ihop som en enhet 

 under gemensam förvaltare. För for\"altningen av skogar fördelade på ett större antal skilda 

 skiften torde det vara av vikt, att dessa icke foras samman till mindre förvaltningsenheter, 

 än att erforderlig smidighet i hushållningen och därmed större möjlighet till en ekonomiskt 

 fördelaktig skötsel kan åvägabringas. Nödvändigheten av att främja enhetlighet och affärs- 

 mässighet i för\'altningen talar alltså for, att revirens totalareal i många fall icke bör pressas 

 ned under en viss gräns. 



Men på samma gång, som man har att beakta detta, har man att tillse, att jägmästaren 

 verkligen blir i stånd att förväna sig den personliga kännedom om skogarna, som det an- 

 svar, han bär för revirets skötsel, kräver. Förutsättningen härfor är icke endast, att för\alt- 

 ningsområdet till sin storlek är lämpligt a\'vägt, utan även att jägmästaren under sig erhåller 

 en fiillt tillräcklig personal. Denna bör vara så sammansatt, att var man inom revirförs-alt- 

 ningen kommer att utföra ett efter måttet av sina kunskaper och sin förmåga lämpat arbete 

 och att överkvalificerad arbetskraft icke användes. 



För de till avsevärd del rent mekaniska expeditionsgöromålen böra väl kvalificerade bi- 

 träden i regel anlitas. — Denna fråga vill st)relsen längre fram i detta utlåtande närmare 

 behandla. — För enklare, ofta rent mekaniska skogsvärds- och andra arbeten bör finnas ett 

 tillräckligt antal bevakare. De mera krävande arbetena böra givet>is verkställas av jäg- 

 mästaren och, som under rubrik -a revir förvaltningen, personalen» senare i detta utlåtande 

 närmare kommer att utsecklas, till en viss grad av assistenter. 



Organisationen av revirförvaltningens personal bör vara så ordnad, att jägmästaren så 

 vitt möjligt är befriad från det tyngande mekaniska arbetet och äger att disponera sina 

 krafter åt ledningen av revirför\altningen. Vid en sa genomförd organisation torde ingen 

 olägenhet vållas vid, att revir, där förhållandena så påfordra, hållas vid en något större 

 storlek. 



Bergslagsdistrihtets jägmästare samt de extra jägmästarnas förbund ha foreslagit ett system 

 for revirreglering bestående däri, att reviren uppdelades i grupper eller klassificerades allt 

 efter de större eller mindre förutsättningar, som inom dem fÖrefunnes för intensitet i hus- 

 hållningen, och de större eller mindre krav, som i samband därmed borde ställas på för- 

 valtarens duglighet. 



De extra jägmästarnas förbund har å sid. 27 i sitt yttrande uppställt en löneskala för 

 de olika revirklasserna, enligt vilken löneförmånerna för i :sta klassens tg.\\t skulle vara 50 "^ 

 högre än för 3:dje klassens. 



Enligt styrelsens åsikt äro de forhållanden, som skapa möjligheter for en skogsskötsel 

 av högre eller lägre intensitet, icke så skiljaktiga inom olika revir, att en så accentuerad 

 gruppering, som förbundet, att döma av den föreslagna löneskalan, funnit lämplig, kan anses 

 befogad. 



Dessutom anser sig styrelsen böra betona, att de fordringar, som i varje fall böra ställas 

 på en jägmästares duglighet icke stå i det direkta förhållande till förefintliga möjligheter 

 för intensiv skogsvård inom reviret, som förbundets motivering giver vid handen. De skogar, 

 som exempelvis förbundet velat hänföra till 3:dje klassens eller de lägst avlönade reviren, 



