74 



seras endast om transport inom viss tid beviljades från dessa revir. Hindrades transport 

 från dessa revir, vore det att befara, att de med sina ofta mycket värdefulla virkesförräd icke 

 skulle komma i åtnjutande av den vård, Som kunde bringa upp dem till hög avkastning. 



Bergslagsdistriktets jägmästare hava i sitt yttrande beträffande punkterna litt. d och e 

 framhållit olämpligheten av dessa förslag. Då befordran till ordinarie tjänst först vore att 

 vänta efter en lång tjänstetid, torde »domänstyrelsen redan från början veta att genom sitt 

 förord söka få rätt man till rätt plats». 



De extra jägmästarnas förbund uttalar i sitt yttrande den g januari 1917 beträffande 

 förslagen : 



litt. h: å sid. II — 16 bland annat, att sågverksdriften å de revir, där dylik förckomme, 

 spelade en underordnad roll, och att dylika revir alltså icke borde intaga den undantags- 

 och i visst avseende förmånsställning, som de sakkunniga velat tilldela dem. Enligt en av 

 förbundet meddelad utredning uppgick år 1914 försäljningssumman från »de 13 revir, inom 

 vilka säganläggningar då funnos», för sågat virke endast till 18 % av hela bruttoförsälj- 

 ningssumman ; 



litt. g: å sid. 25, att det ackordssystem, som härigenom skulle införas vid handläggning 

 av skogsindelningsarbeten, i många fall komme att verka nedsättande å arbetets kvalitet, 

 samt att den olägenheten skulle uppstå, att arbetet delvis komme att honoreras först, sedan 

 det avslutats, vilket finge till följd, att förrättningsmännen vid stora indelningsarbeten först 

 efter åratal skulle få slutlikvid för verkställt arbete; 



litt. h: å sid. 17, att »det ringa antalet jf^rwaw^j/a assistenttjänster, som i framtiden torde 

 komma att erfordras ä sågverks-, skol- och instruktionsreviren» borde överföras å ordinarie 

 stat ; 



litt. 1: å sid. 34 — 35, att misstag vid tillsättande av ordinarie jägmästaretjänster lätt skulle 

 ske, om skogsstaten utomstående och okända personer skulle tillerkännas rätt att uppträda 

 såsom sökande och jämväl ha utsikter att utnämnas till jägmästare. När det varken be- 

 visats eller ens direkt ifrågasatts, att staten inom sitt eget skogsbruk skulle vara oförmögen 

 att uppfostra dugliga revirfÖTvaltarämnen, torde det av de sakkunniga förordade förslaget, 

 att jämväl skogsstaten icke tillhörande personer skulle kunna befordras till statsskogsförval- 

 tare, därför innebära stora nackdelar utan några som helst motsvarande fördelar; 



lift. n: å sid. 35 — 38, att de sakkunnigas förslag att transporter av ordinarie jägmästare 

 endast borde ske i vissa undantagsfall — av humanitetsskäl — vore att gä alldeles för långt. 

 En tjänstemans kvarstannande på samma befattning allt för länge kunde gynna uppkomsten 

 av schablon i förvaltningen. Möjligheten att med urskiljning förflytta en revirförvaltare 

 skulle vara ett medel att komma nya och befruktande idéer och uppslag att tränga igenom 

 skogsförvaltningen. Vidare borde det beaktas, att en jägmästare, som en gång i unga år 

 placerats å ett ödemarksrevir, näppeligen kunde under hela livet, därest han ej hade för- 

 hoppning om transport, bibehålla den spänstighet, som vore ett oeftergivligt villkor för ett 

 rätt förvaltande av de stora värden, som han hade om händer. Denna fråga skulle lösas 

 genom den av förbundet föreslagna klassificeringen av reviren. Detta system innebure, att 

 möjligheter hölles öppna för tjänstemännen att efter graden av deras duglighet erhålla be- 

 fordran och förbättrade villkor, varigenom deras vakenhet och initiativkraft bäst skulle hållas 

 vid makt; 



litt. o: å sid. 17, att detta av förbundet biträddes. I samband därmed uttalar förbundet 

 sin gensaga emot, att de sakkunniga ifråga om revirassistenternas avlöningsförhållanden icke 

 ansett sig böra föreslå några som helst ändringar och beträffande andra extra tjänstemän 

 ej ens fört denna fråga på tal. Förbundet avhandlar å sid. 17 — 28 i sitt yttrande närmare 

 såväl den ordinarie som den extra skogspersonalens avlöningsförhållanden och lämnar härvid 

 förslag å de förhöjda löner och arvoden, som enligt dess åsikt borde komma personalen 

 till godo. 



Förutom beträffande förslagen lift. b, g, h, I, n och o har förbundet mera utförligt å sid. 

 2g — 33 i dess yttrande berört vissa här ovan refererade uttalanden av de sakkunniga i fråga 

 om de principer, som borde gälla vid första befordran till ordinarie tjänst, vilka uttalanden 

 av de sakkunniga likväl icke utformats till preciserade förslag. 



Förbundet hemställer sålunda, att de sakkunnigas uttalande, att det för befordran till 

 revirförvaltaretjänst skulle erfordras en mera aWsidig "förutgående tjänstgöring än den, som 

 vore förenad med taxators-, dikningsledare-, överjägmästarassistent- och skogsindelnings- 



