8i 



riktade på ett bättre utnyttjande av det s. k. praktiska året. Dessa önskemål gingo ut på, 

 att den utexaminerade skogseleven efter att under ett år hava genomgått planmässigt ordnade 

 studier över den praktiska skogsför\altningen skulle inför en kommitté av framstående skogs- 

 tjänstemän avlägga skriftliga prov häröver. En dylik examen, vars motsvarighet i s. k. stats- 

 examen träffas i udandet, skulle giva en viss garanti mot att personer, som saknade läggning 

 för praktisk revirför\altning, skulle förordnas till extra jägmästare och i sinom tid befordras 

 till jägmästare. Detta styrelsens uttalande har icke lett till någon reform med avseende på 

 utexaminerade skogselevers utbildning och prövning. 



St}Telsen anser emellertid, ait det unal, som numera äger rum bland eleverna vid skogs- 

 högskolans förberedande jägmästarkurs, förr än dessa antagas till fortsatt utbildning vid skogs- 

 högskolan, ait den allt grundligare kännedom, som vederbörande skogliga myndigheter 

 kunna förvärva sig om de yngre tjänstemännens förmåga och att den möjlighet, som domän- 

 styrelsen äger, att vid fall av ådagalagd olämplighet indraga extra tjänstemäns förordnanden 

 samt avstänga dem från vidare tjänstgöring, giva rätt god lr}-gghet för, att tjänstemän, in- 

 kompetenta för revirförvallning, icke skola vinna befordran därtill. 



Vidare får stjTelsen framhålla, att t. ex. post-, telegraf- och jänivägsför%'altning å den ena 

 sidan samt skogsfön'altning å den andra äro av så helt olika natur, att ringa förutsättningar 

 torde finnas för, att, som den norrländska skogsvårdskommittén har velat hålla före, ett be- 

 fordringssystem, som tillämpades inom förutnämnda förvaltningar, skulle kunna överföras till 

 skogsförvaltningen. 



Det ansvar, som vilar även på den underordnade tjänstemannen, är i statsekonomiskt av- 

 seende för visso mycket större inom skogsfönaltningen än inom nyssnämnda för^•altningar. 

 Styrelsen är övertygad, att fara skulle uppstå för, att en till åren kommen revirassistent, som 

 såge sig utestängd frän möjligheten av att vinna befordran till jägmästartjänst, icke skulle 

 kunna vidmakthålla den ansvarskänsla, som tjänsten kräver, och än mindre den förmåga och 

 håg för initiativ, som även hos den underordnade befattningshavaren är en av de viktigaste 

 förutsättningarna för en vidare utveckling av vår framåtgående skogsvård. Dessutom bör 

 beaktas, att de tjänstemän, som inom t. ex. post-, telegraf- och jämvägsförA-altningama stanna 

 som ordinarie å lägre befattningar, hava långt mindre utbildning, än de tjänstemän i samma 

 kårer, som hava ordinarie befattningar, motsvarande jägmästarnas. 



Styrelsen anser sålunda, att den nytta, som staten skulle få av dessa äldre, obefordrade 

 tjänstemän, vore mycket problematisk, och vill st\'relsen på denna grund och med hänvisning 

 till, vad StjTelsen även velat framhålla nämligen, att risken av att olämpliga personer skola 

 befordras till revirfönaltare, bör bliva allt mindre, avstyrka den norrländska skogsvårds- 

 kommitténs förslag till överförande av revirassistenter pä ordinarie stat. 



Med anledning av styrelsens för de extra jägmästarnas förbund ovan anförda uttalande i 

 dess underdåniga yttrande den l6 mars 1914 i anledning av den norrländska skogsvärds- 

 kommitténs betänkande vill stjTelsen framhålla, att antalet årsförordnade assistenter i för- 

 hållande till antalet ordinarie jägmästartjänster efter den revirreglering i Norrland, som trätt 

 i kraft med ingången av år 1 91 6, något nedbragts. 



Enligt de sakkunnigas förslag, //'//. k, skulle för befordran till jägmästartjänst erfordras 

 att hava fullgjort viss tids tjänsgöring å revir, vars skogliga förhållanden i huvudsak överens- 

 stämde med det revirs, till vilket befordringen skulle ske. Styrelsen anser, att denna sjn- 

 punkt bör vara en av de ledande vid befordringar i allmänhet och alldeles särskilt i fråga 

 om revir av mera säregen beskaffenhet, och har styrelsen, när så varit möjligt, sökt följa 

 denna princip vid avgivande av förslag med förord till besättande av jägmästarbefattningar. 

 Det har emellertid stundom inträffat och kan även för framtiden beräknas inträffa, att en 

 jägmästarbefattning icke sökes av någon, som uppfyller detta av de sakkunniga påyrkade 

 kompetensvillkor, eller alt exempelvis tvänne personer söka en dylik tjänst, av vilka den ena 

 visserligen uppfyller dessa fordringar, men i fråga om skicklighet och duglighet i allmänhet 

 är den andra underlägsen. Att i det senare fallet, där ej andra hinder såsom större under- 

 lägsenhet i fråga om rena tjänstemeriter möta, icke giva en erkänt personlig duglighet före- 

 trädet vore synnerligen olämpligt. 



Stjrelsen far alltså för sin del uttala, att detta de sakkunnigas förslag må vinna beaktande 

 vid befordringar allt framgent som förut, men att det icke bör uppställas såsom ett oefter- 

 givligt \nllkor, då därigenom såväl Eders Kungl. Maj:t vid utnämningar som domänstj'relsen 

 vid avgivande av^ förslag med förord i många fall kunde förhindras att låta den personliga 

 skickligheten så\itt möjligt komma till sin rätt. 



Ehuruväl en privat handhavd skogsför^'altning i många fall kan verka uppfostrande för 

 "■ Skogsvhrdsföreningens Tidskri/t igiy. Bil. 2. 



