90 



s. k. distriktstnöten får styrelsen framhålla, att styrelsen redan i underdånigt gcneralförslag för 

 år 1 91 2 hemställt om beviljande av medel såsom bidrag till anordnande av möten inom de 

 olika överjägmästaredistrikten, vid vilka möten inom distriktet tjänstgörande ordinarie och 

 extra tjänstemän på kallelse av överjägmästaren skulle sammankomma till på förhand planerade 

 exkursioner och överläggningar för dryftande av skogliga spörsmål och gemensamma tjänste- 

 angelägenheter. Till detta styrelsens förslag, som upptagits ej mindre i underdånigt gene- 

 ralförslag för år 1912 än även för varje därefter följande år, har Eders Kungl. Majit funnit 

 skäl lämna nådigt bifall först för innevarande år med beviljande av ett anslag, stort 6 000 

 kronor, varmed denna för skogspersonalens utbildning viktiga fråga torde vunnit en lycklig 

 lösning. 



Styrelsen anser sig i detta sammanhang till sist böra beröra en fråga, som av de sakkunniga 

 icke upptagits till behandling, nämligen frågan om den ålder, vid vilken skogsstatens perso- 

 nal må äga rätt till åtnjutande av pension. 



I lagen angående civila tjänsteinnehavares rätt till pension av den 11 oktober 1 907 stad- 

 gas, att tjänsteman i regel är skyldig att taga avsked vid uppnådda 65 levnadsår och därvid, 

 under förutsättning av, att han uppnått 35 tjänsteår, äger åtnjuta full pension, men i annat 

 fall avkortad. I det fall att tjänsteman av sjukdom eller minskad arbetsförmåga är urstånd- 

 satt att på ett tillfredsställande sätt fullgöra sina åligganden, kan han förklaras skyldig att 

 avgå vid 63 års ålder och därvid åtnöja sig med den avkortade pension, som kan bliva en 

 följd av, att han icke uppnått 35 tjänsteår. 



Av de sakkunniga såväl som av styrelsen har vid behandlingen av frågor om semester 

 åt skogsstatspersonalen samt om beviljandet av transporter framhållits den stora vikten av, 

 att de allmänna skogarna förvaltas av personer i besittning av obrutna krafter och stark 

 fysik för att kunna uthärda med tjänstgöringen förenade strapatser och på ett fullt tillfreds- 

 ställande sätt fullgöra de åligganden, som skogsskötseln oavvisligen fordrar. 



Styrelsens åsikt är, att den ålder, vilken för pensions åtnjutande enligt nu gällande lag 

 är stadgad för civila tjänstemän, vad skogsstatens personal beträffar, för vissa fall är för 

 hög. Erfarenheten har givit vid handen, att det stundom icke torde kunna påräknas, att 

 skogsstatens tjänstemän intill denna ålders uppnående bibehålla den kroppsliga och andliga 

 vigör, som deras i många avseenden säregna tjänstgöring påfordrar. Vid sådant förhållande 

 saknas givetvis i vissa fall förutsättningarna för, att de allmänna skogarna skola kunna er- 

 hålla den omvårdnad, som statens egen nytta kräver. 



Styrelsen tillåter sig därför framhålla önskvärdheten av, att en ändring vidtages av gäl- 

 lande stadganden rörande rätt till åtnjutande av pension för skogsstatens personal på den 

 basis, att tjänsteman, som av sjukdom eller minskad arbetsförmåga är urståndsatt att på ett 

 tillfredsställande sätt fullgöra sina åligganden, må förklaras skyldig att avgå vid 60 istället 

 för nu stadgade 63 års ålder. 



Skogsstatspersonaiens reseersättningar. 



Den yiorrländska skogsvårdskommittén har å sid. 250 — 254 och de skogssakkjinniga för 

 södra Sverige å sid. 342 — 364 i deras respektive betänkanden behandlat frågor, som beröra 

 skogsstatspersonaiens reseersättningar, samt avgivit förslag därom. 



Sedan 1915 års lönekommission den 28 februari 19 1 7 avgivit underdånigt yttrande och 

 förslag rörande skogsstatspersonaiens reseersättningar, har styrelsen efter nådig remiss den 14 

 mars detta år däröver avgivit utlåtande, till vilket styrelsen sålunda får hänvisa. 



Skogsarbetarefrågan. 



Sid. 364 — 3S3 i de skogssakktinnigas för södra Sverige betänkande har ägnats åt skogs- 

 arbetarefrågan. 



I en kortare historik påvisas hurusom vid den tidpunkt — 1860 — 1870-talen — då ett 

 mera målmedvetet arbete började ägnas åt en bättre vård av de allmänna skogarna, skogs- 

 vårdsarbetet till en början var inskränkt till skogsodlingar. Något behov av skogsarbetare 

 förefanns då endast i ringa grad å dessa skogar. Huggningarna ombesörjdes av virkeskö- 

 parna med deras eget folk. Till kulturarbetena användes lösarbetare. De arbetare, som 

 voro bosatta å jordbrukslägenhet och torp ä de allmänna skogarna, ägnade sig huvudsakligen 



