91 



åt iordbmket eller åt arbete i den skogarna närliggande bygden. Under sådana förhållanden 

 vann den uppfattningen insteg hos de skogliga myndigheterna, att dessa kronans lägenheter, 

 som ofta i hög grad fördyrade administrationen, vore mera till skada än gagn för de all- 

 männa skogamas förvaltning. Man började därför igenlägga en del dylika torp och lägen- 

 heter, dock i många fall endast sådana med dåliga eller inga egna byggnader eller med 

 sämre jord. Häremot inträdde dock småningom en reaktion dels på grund av röster från 

 skogsmän, vilka insågo, att genomförandet av ett rationellt skogsbruk krävde en stam av 

 dugliga skogsarbetare på kronans skogar, dels till följd av protester från jordbrukarehåll 

 mot kronans igenläggande av odlad jord tiU skog. 



Enligt en å sid. 368 i betänkandet införd tabell funnos den I januari 1 910 inom de fem 

 södra distrikten å kronoparker och kronodomänskogar under skogsstatens fönaltning 2,434 

 brukare. Av dessa vore det dock endast en mindre del, som ägnade hu\"udparten av sitt arbete 

 åt de skogar, där de voro bosatta. Orsakerna härtill vore flera, bland andra, att i ett flertal 

 äldre arrendekontrakt så obestämda föreskrifter lämnats om brukamas skyldighet att utföra 

 arbeten å skogen, att dessa arbeten blivit helt eller del\-is beroende pä brukamas eget gott- 

 finnande, att arrendelortema stundom varit alltför stora för att lämpa sig tor skogsarbetare, att 

 en enligt de sakkunnigas förmenande olämplig princip mångenstädes kommit tiU användning 

 \\å. bestämmandet av arrendeavgäldens storlek och priserna p)å de kontraktsbestämda arbetena, 

 i det särskilt i de äldre kontrakten förfarits så, art arrendeavgälden satts lägre än lägenhetens 

 jordareal och beskaffenhet i övrig[t bort betinga, samt att t'Ör kompensation härav arbetspri- 

 serna satts under de å orten gängse, \"ilket haft den verkan, art brukarna kommit att anse 

 sig vara sämre ställda än den kringboende befolkningen med avseende på ersättning för ar- 

 betsprestationer, samt ait kontrakten ofta fastställts på sä lång tid som 20 år, varigenom 

 arbetspriserna med penninggärdets sjunkande småningom blivit för låga. Dessa torhållanden 

 hade dehns samverkat till, att brukarna ofta högst ogärna velat fullgöra sina arbetsskyl- 

 digheter. 



De sakkunniga framhålla ^^dare, att större intensitet i skogsbruket krävde ett större behov 

 av för skogsvården lämpad arbetskraft. Kvaliteten spelade härvid stor roll, i det att arbetena 

 med vant folk uttordes bättre och billigare än med dUfalligt anställda lösarbetare, vilka ofta 

 ej ägde tillräcklig vana \-id eller kunnighet i skogsarbete och ej heller kunde lämna den 

 jämna tillgång på arbetskraft, som vore nödvändig för det rationella skogsbrukets bedrivande. 

 Fasta skogsarbetare borde därför anställas, och borde lösarbetare endast användas för det 

 periodiska arbetsbehovet under vissa årstider. 



Syftemålet med skogsarbetarefrågans ordnande vore emellertid ej endast att bereda det 

 rationella skogsbruket en jämn och tillräcklig tillgång på väl kvalificerad arbetskraft, utan 

 även att giva en god bärgning åt en långt större befolkning än nu å de allmänna skogarna. 



För främjandet av ett ändamålsenligt ordnande av skogsarbetarefi^an borde tillses, att 

 upplåtelsetidens längd avpassades så, att reglering av den prislista, enligt ^-ilken brukarens 

 arbetsprestationer värdesattes, kunde ske med ej allt för långa mellanrum. Fem år voro 

 enligt de sakkunnigas åsikt den längsta tid, tor vilken prisen på en gång borde bestämmas. 

 Ölägenheterna av en så kort arrendetid som fem år vore ej så stora. Dels vore jordbruken 

 vid dessa sirbetarelägenheter små och lättskötta, och vore någon frestelse för brukaren att 

 vanhävda jorden ej att befara, dels skulle det ökade administrationsarbetet vid lägenhetemas 

 upplåtande på kon tid kunna tillgodoses genom den ökning av skogsstatspersonalen, som de 

 sakkunniga föreslagit. 



För erhållandet av fullgoda skogsarbetare måste fullt normala arbetspriser betalas, och 

 borde dessa regleras sä att de eggade till uppdrivande av arbetsintensiteten och vore ägnade 

 att premiera den personliga dugligheten. Det vore ytterst industrien i varje ort, som komme 

 att avgöra priserna på skogsarbetet. För att under dessa förhållanden omkostnaderna ej 

 skulle stiga till för höga belopp, borde sådana former för prissättningen lånas från indu- 

 strien, att arbetsintensiteten stegrades. Även vore av vikt, att de lägenheter, som erbjödes 

 skogsarbetarna, vore ändamålsenligt och väl byggda. 



De sakkunniga anse, att i genomsnitt å södra och mellersta Sveriges skogar vid fullt 

 rationell drift en arbetare erfordrades på vart etthundrade hektar, i \-ilken areal då jämväl in - 

 ginge impediment. Enligt denna beräkningsgrund skulle cirka 4,000 fasta skogsarbetare 

 behövas inom detta område å de allmänna skogar, \"ilka5 avkastning tillföres domänfonden. 

 För när^-arande funnes omkring 2.500 arbetare, av vilka dock endast en del vore att betrakta 

 som verkliga fasta arbetare. Genom stjckning av befintliga lägenheter och genom anläggandet 

 av nya, vartill goda förutsättningar funnes, skulle utan större svårigheter torp och lägenheter 

 åt den stam fasta skogsarbetare, som behövdes ä dessa skogar, kunna beredas. 



