94 



ning, som en fast skogsarbetarestam skulle innebära, borde det, åtminstone för mellersta och 

 övre Norrland, tagas under omprövning, i vad mån tillkomsten av denna nya socialgrupp 

 kunde antagas komma att försämra den jordbrukande norrlandsbefolkningens skogsförtjänster. 



Domänstyrelsen anser det vara ett önskemål, att de fast anställda arbetarna äro bosatta å de 

 skogar, där de hava sitt arbete. Dock givas förhållanden, som förhindra ett fullt genom- 

 förande av en sådan anordning. Sålunda saknas å mänga mindre skogar möjligheter för upp- 

 låtande av odlingsbar eller odlad jord åt skogsarbetare. Det finnes då ej annan utväg, än 

 att arbetare, som äro bosatta utom skogen, användas stundom för arbeten å ett flertal smärre 

 spridda skogar. 



Vid beräkning av det erforderliga antalet skogsarbetare måste hänsyn tagas därtill, att 

 virkeskapitalet även inom bättre skogsområden ännu är relativt lågt, delvis beroende på 

 äldre inköp för kronans räkning av kala eller svagt bevuxna marker. Då förekomsten av 

 ' dylika marker, som långt ifrån kräva samma arbete som väl bevuxna marker, är stor, och 

 då det bör tillses, att de fasta skogsarbetare, som anställas, ock äro tillförsäkrade ett för 

 deras bärgning fullt tillräckligt arbete, anser styrelsen, att de sakkunniga med hänsyn till 

 nu rådande förhållanden å de allmänna skogarna beräknat behovet av fasta skogsarbetare 

 väl högt. Särskilt gäller detta kronoparkerna, där virkesförrådet för närvarande är lägre 

 än å övriga kategorier av allmänna skogar. 



Anläggandet av torp och lägenheter för skogsarbetare måste alltså ske efter det verk- 

 liga behovet av arbetskraft och regleras i den mån virkeskapitalet växer. Vid anställandet 

 av fasta arbetare bör även beaktas, att vid lägre konjunkturer å trävarumarknaden en in- 

 skränkning av avverkningskvantiteten måste ske, varmed följer ringare tillgång på arbete. 



Styrelsen biträder för de södra landsdelarnas vidkommande de sakkunnigas förslag, litt. d, 

 att till arbetarelägenheter — utom i de fall, då dragare för skogsbrukets behov där skola 

 hållas — ej bör upplåtas mera jord, än som för täckandet av familjens behov av vissa 

 livsmedel erfordras, och att brukarna sålunda skola vara hänvisade, men även tillförsäkrade, 

 att erhålla sin fulla bärgning genom skogsarbetet. Det bör emellertid framhållas, att detta 

 system icke kan genomföras till samma utsträckning i Norrland som i södra Sverige. De 

 torp och lägenheter, som i Norrland upplåtas åt skogsarbetare, äro oftast mycket avlägset 

 belägna från bygden, varför anskaffandet av livsmedel och foder därifrån är förenat med 

 dryga kostnader. Under sådana förhållanden är det nödvändigt, att alla de förnödenheter, 

 som på trakten kunna produceras, såvitt möjligt äro torparen tillförsäkrade genom ett eget 

 jordbruk. Lägenhetsinnehavaren bör sålunda i Norrland tilldelas en något större jordareal 

 — 3^5 ^^'" — ^^^^ efter jordmånens beskaffenhet, vilken grundsats för styrelsen varit 

 normerande vid upplåtande av odlingslägenheter å kronoparker och överloppsmarker i de 

 sex nordligaste länen. 



De sakkunniga ha föreslagit, litt. e, att de arrendeavtal, i vilka mängden av och priset 

 på brukarnas prestationer fixeras, må ingås på i regel fem år i sänder. I under senare 

 tider upprättade kontrakt å arrendeupplåtelser i de södra delarna av landet har ock denna 

 princip i stor utsträckning följts, varigenom nödiga regleringar av de numera starkare fluk- 

 tuerande arbetspriserna kunna verkställas. Styrelsen vill jämväl erinra därom, att i de kon- 

 trakt, som numera upprättas, finnes föreskrivet, att de priser, som bestämts dels för vissa 

 slag av arbeten och dels för dagsverken, skola avse normala förhållanden. Vid mera avse- 

 värda svårigheter för arbetets utförande må efter skogsförvaltningens bestämmande skälig 

 förhöjning i arbetspriset kunna ske och må betalning efter dagsverks- eller kördagspris ej 

 utgå annat än för sådana arbeten, för vilka betingspris icke eller endast med svårighet 

 kunna bestämmas. 



För de s. k. odlingslägenheterna i Norrland och Dalarna lämpa sig i regel icke så korta 

 arrendeupplåtelser. De områden, som därstädes upplåtas åt personer, vilka staten sedan 

 påräknar såsom skogsarbetare, äro i många fall såväl obrutna som obebyggda. Ett stort 

 arbete måste alltså nedläggas av lägenhetsinnehavaren på uppodling och bebyggning av 

 dessa upplåtelser. Det ligger i saken natur, att arrendetiden under sådana förhållanden 

 måste omfatta en längre tidsrymd. Styrelsen anser sig emellertid icke nu böra närmare 

 ingå på denna fråga, då densamma torde bliva föremål för utredning av de sakkunniga, 

 som på grund av nådigt bemyndigande den ii juni 1915 tillkallats av chefen för jord- 

 bruksdepartementet för att biträda vid uppgörande av förslag till plan för en allmän under- 

 sökning rörande statens för kolonisationsändamål tillgängliga och därtill tjänliga marktill- 

 gångar inom de sex nordligaste länen. 



De sakkunniga hava föreslagit, htt. f, att vid prislistornas uppgörande alltid systemet full 



